ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 813/3620/14
адміністративне провадження № К/9901/26595/18

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М., 
розглянув в судовому засіданні без повідомлення сторін справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2014 (суддя - Кравців О.Р.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2015 (головуючий суддя - Пліш М.А., судді:                Макарик В.Я., Шинкар Т.І.) у справі №813/3620/14 (876/9123/14).  

встановив:
Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (далі - ЛМКП «Львівтеплоенерго») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Залізнична ОДПІ) від 07.11.2012 №00013611702/0/21381.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2014, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2015, позов задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, Залізнична ОДПІ оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2014, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2015 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Доводи касаційної скарги дублюють висновки акту перевірки, які були підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Так, відповідач зазначає, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» за рахунок прибутку (рахунок бух. обліку 949) відповідно до платіжного доручення №ЛТЕ00006118 від 01.12.2010 перераховано кошти на розрахунковий рахунок фізичної особи ОСОБА_1 в сумі 31312,00 грн., як відшкодування майнової шкоди, згідно претензії від 24.11.2010. Однак до перевірки не представлено жодних первинних документів, які б підтвердили відшкодування прямих збитків ОСОБА_1 , або спрямування сум на відшкодування прямих збитків, заподіяних автомобілю ОСОБА_1 внаслідок ДТП за участю працівника ЛМКП «Львівтеплоенерго» під час виконання безпосередніх трудових обов`язків, що свідчить про обґрунтованість нарахування податку з доходів фізичних осіб за грудень 2010 року в сумі 4696,80 грн.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, СДПІ по роботі з ВПП у м. Львові проведено планову виїзну перевірку ЛМКП «Львівтеплоенерго» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2010 по 31.12.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 по 31.12.2011.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 02.08.2012 №637/33-00/05506460 в якому відображено висновок про те, що в порушення абзацу «е» підпункту 4.2.9, абзацу «а» підпункту 4.2.10 пункту 4.2. статті 4, статті 7, підпункту 8.1.4 пункту 8.1 статті 8, статті14, абзаців «а», «б» пункту 19.2 статті 19, підпункту 20.3.2 пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» ЛМКП «Львівтеплоенерго» не нараховано та не сплачено податок з доходів фізичних осіб у сумі 4696,80 грн. за грудень 2010 року з наданих додаткових благ не працівнику підприємства, при відшкодуванні майнової шкоди, не спрямованої на відшкодування прямих збитків.

Зазначені висновки контролюючий орган обґрунтовує тим, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» за рахунок прибутку (рахунок бух. обліку 949) відповідно до платіжного доручення №ЛТЕ00006118 від 01.12.2010 перераховано кошти на розрахунковий рахунок фізичної особи ОСОБА_1 в сумі 31312,00 грн. як відшкодування майнової шкоди згідно претензії від 24.11.2010. Однак, до перевірки не представлено жодних первинних документів, які б підтвердили відшкодування прямих збитків ОСОБА_1 , або спрямування сум на відшкодування прямих збитків, заподіяних автомобілю ОСОБА_1 внаслідок ДТП за участю працівника ЛМКП «Львівтеплоенерго» під час виконання безпосередніх трудових обов`язків.

Таким чином, в результаті вищенаведеного порушення, перевіркою донараховано податок з доходів фізичних осіб за грудень 2010 року в сумі 4696,80 грн.                  (31312,00 грн. х 15%).

На підставі названого акту перевірки та за результатами адміністративного оскарження, ДПІ у Залізничному районі м. Львова прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.11.2012 №00013611702/0/21381, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 5871,00 грн. (в т.ч. за основним платежем 4696,80 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1174,20 грн.).

Відповідно до підпункту 4.2.9 «е» пункту 4.2. статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» до складу загального місячного оподаткованого доходу включається дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), а також суми знижки з ціни (вартості) товарів (послуг), що перевищує звичайну, розраховану за правилами визначення звичайних цін(у розмірі такої знижки), крім випадків, передбачених пунктом 4.3 цієї статті. Якщо додаткові блага надаються особою, що не є працедавцем платника податку, чи особою, яка діє від імені або за дорученням такого працедавця, то такі доходи прирівнюються з метою оподаткування до подарунків з їх відповідним оподаткуванням. 
Згідно з абзацом «а» підпункту 4.2.10 пункту 4.2 статті 4 згаданого вище Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді дохід у вигляді неустойки, штрафів або пені, фактично одержаних платником податку як відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що спрямовуються на відшкодування прямих збитків, понесених платником податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди.

Відповідно до пункту 1.15 статті 1 зазначеного Закону податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону.

Згідно з пунктом 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок; б) надавати у строки, встановлені законом для податкового кварталу, якщо інше не визначено нормами цього Закону, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу за місцем свого розташування. 

Відповідно до пункту 20.3.2 статті 20 зазначеного Закону у разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу.

Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що між позивачем та страховою компанією АСК «Скарбниця» 14.04.2010 укладено Угоду № 26/1401/ВА/10 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 1.1 Угоди предметом цього договору є обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності страхувальника (позивача) відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який вступив у дію з 01.01.2005. Страхувальник зобов`язується застрахувати свою цивільно-правову відповідальність як власника транспортних засобів. Транспортні засоби в кількості 105 одиниць (перелік транспортних засобів подано в додатку 1. 

ОСОБА_2 під час виконання ним безпосередніх трудових обов`язків 27.07.2010 вчинено адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.08.2010 у справі № 3-2182/10.

Згідно додатку 1 до Угоди (Заява на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЛМКП «Львівтеплоенерго») під № 54 в якості застрахованого транспортного засобу визначено Екскаватор Е04321ІВ державний номерний знак НОМЕР_1 на якому було вчинено автотранспортну аварію. 

Відповідно до пунктів 5.2., 5.4. Угоди обов`язковий ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілому становить 25500,00 грн. на одного потерпілого. Крім того, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди заподіяної майну потерпілих становить 2% (п`ятсот десять гривень) від ліміту відповідальності Страховика, в межах якого відшкодовується збиток заподіяний майну потерпілих. Отже максимальний розмір страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну потерпілих становить 24990,00 грн., що і було виплачено страховою компанію за заподіяну матеріальну шкоду.

Відповідно до положень статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) до повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

ОСОБА_1 (особа, якій була заподіяна шкода внаслідок ДТП) заявлено претензію ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 24.11.2010, відповідно до змісту якої просив відшкодувати решту матеріального збитку в розмірі 31312,00 грн.

На підтвердження розміру претензії надав копію висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 269 від 13.08.2010 з додатками, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля RENAULT LAGUNA ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження станом на момент дослідження становить 56302,00 грн. (56302,00 грн - 23990,00 грн. = 31312,00 грн.). До матеріалів справи також долучено копію посвідчення водія ОСОБА_1 та копію свідоцтва про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу.

Оскільки страхове відшкодування не покривало фактично завданої шкоди ОСОБА_1 , позивач виплатив йому такі кошти, оскільки факт заподіяння майнової шкоди ЛМКП «Львівтеплоенерго» визнало у повному обсязі.

За таких обставин суди попередніх інстанцій при вирішенні даного спору цілком обгрунтовано не погодились з доводами контролюючого органу, що оскільки ОСОБА_1 не є працівником ЛМКП «Львівтеплоенерго» суму виплаченої різниці слід вважати додатковим благом та слід оподатковувати таку виплачу податковим з доходів фізичних осіб.

Так, прямі збитки - поточна вартість витрат на відтворення, заміщення або відшкодування ринкової вартості об`єкта оцінки без урахування не отриманих майбутніх вигод (Постанова Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав»). 

Крім того, відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. 

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що суми відшкодування прямих видатків, понесених платником податку ЛМКП «Львівтеплоенерго» ОСОБА_1 (який не перебував у трудових відносинах з ЛМКП «Львівтеплоенерго») внаслідок заподіяння останньому матеріальної шкоди за рахунок коштів позивача в сумі 31321,00 грн., не вважаються об`єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб в контексті абзацу «а» підпункту 4.2.10 пункту  4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»; грошові кошти, перераховані ЛМКП «Львівтеплоенерго» па користь ОСОБА_1 не включаються до складу загального місячного оподаткованого доходу, позивач у даному випадку не є податковим агентом, а відтак не зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку.

Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову є правильними та підлягають залишенню без змін.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства  України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства  України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та  (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:
Касаційну скаргу Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.09.2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2015 у справі №813/3620/14 (876/9123/14) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути  оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   Т.М. Шипуліна