Дата документу 24.06.2020 Справа № 335/3043/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/3043/19                        Головуючий у 1 інстанції Геєць Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/1795/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
24 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 03.02.2016 року, якому спричинено механічних ушкоджень, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.12.2017 року в м. Запоріжжі на мосту Преображенського 1 за участю транспортних засобів Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .
Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 , що встановлено постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23.11.2018 року по справі про адміністративне правопорушення №334/8369/17, яка набрала законної сили 04.12.2018 року.
Згідно звіту № 342 від 18.12.2017 року про оцінку автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , матеріальні збитки, спричинені внаслідок ДТП, складають 338 332 грн. 32 коп., а вартість відновлювального ремонту КТЗ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, які підлягають заміні складає 155 978 грн. 54 коп.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , на момент ДТП, була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6526002 від 14.04.2017 року.
22.01.2019 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_4 здійснило страхове відшкодування, згідно ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначеному полісом № АК/6526002 від 14.04.2017 року у розмірі 100 000 грн. 00 коп.
Уточнивши позовні вимоги позивач просила суд відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди (вартість відновлювального ремонту КТЗ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, які підлягають заміні 155 978 грн. 54 коп.) і страховою виплатою (100 000 грн.) в сумі 55 978 грн. 54 коп.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 55 978 грн. 54 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 4200 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, вирішити питання судових витрат.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять даних про стан автомобіля позивача на день розгляду справи по суті. Позивачем не надано суду документів, що підтверджують втрати, яких позивач зазнала у зв`язку з відновленням пошкодженого в результаті ЖТП автомобілю.
У зв`язку з тим, що позивачем не передано транспортний засіб до страхової компанії, а навпаки позивач його відремонтував і продовжує експлуатувати, вважає, що позивач, як власник транспортного засобі не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, тому йому була відшкодована страховою компанією різниця між вартість транспортного засобу до та після ДТП у повному обсязі.
ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог, тому з відповідача на користь позивача стягнуто невідшкодовану майнову шкоду у розмірі 55 978 грн. 54 коп., різниця між фактичним розміром шкоди, а саме вартістю відновлювального ремонту КТЗ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, які підлягають заміні, та страховою виплатою. 
Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_2 є власником автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Внаслідок ДТП, яка трапилася 03.12.2017 року в м. Запоріжжі на мосту Преображенського 1 за участю транспортних засобів Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження.
Постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23.11.2018 року по справі про адміністративне правопорушення №334/8369/17, яка набрала законної сили 04.12.2018 року встановлено, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Toyota Corolla, державний номер НОМЕР_3 застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.04.2017 року № АК/6526002 в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».
Судом прешої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн. в межах ліміту відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, який складає 100 000 грн., франшиза 0,00 грн. відповідно до листів ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» від 05.03.2019 року та 20.05.2019 року 22.01.2019 року.
За приписами статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Положеннями статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортнихзасобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.
Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).
Положеннями статті 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18), відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно звіту складеного СПД ОСОБА_6 № 342 від 18.12.2017 року про проведення оцінки колісного транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту КТЗ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, які підлягають заміні складає 155 978 грн. 54 коп., коефіцієнт фізичного зносу 0,6491.
Згідно п. 3.1 Звіту огляд транспортного засобу СПД ОСОБА_6 проводився 12.12.2017 року у присутності: представника власника ОСОБА_3 та другого учасника ДТП відповідача у справі ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції, встановивши, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн., а відповідно до звіту № 342 від 18.12.2017 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 155 978 грн. 54 коп., дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля транспортного засобу у розмірі 55 978 грн. 54 коп., яка визначена у Звіті, складеному СПД ОСОБА_6 , № 342 від 18.12.2017 року про проведення оцінки колісного транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Суд першої інстанції обґрунтовано не врахував та не прийняв наданий відповідачем Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 3097, складений 12.04.2018 року судовим експертом ОСОБА_7 , оскільки він містить в собі відомості про проведення вказаного дослідження за заявою ПрАТ СК «Арсенал Страхування» про проведення автотоварознавчого дослідження КТС Mercedes Benz 316 CDI д.р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 та не містить відомостей про звернення до експерта ОСОБА_7 відповідача або його представника для з`ясування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу ОСОБА_4 . Крім того, у вказаному висновку не зазначено будь-яких відомостей на спростування висновків звіту № 342 про проведення оцінки колісного транспортного засобу Mercedes Benz 316 CDI д.р.н. НОМЕР_1 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний висновок не містить відомостей про вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, текст дослідження містить чисельні помилки в оцінці.
Судом першої інстанції вірно визначено, що джерелом вихідних даних для визначення вартості відновлювального ремонту є акт огляду транспортного засобу. Разом з цим, акт огляду транспортного засобу №3097 (дефектна відомість) містить невірні значення, як то рік випуску автомобіля 2016 замість 2011 року, а також не містить жодних відомостей про участь у огляді заінтересованих осіб.
Допитавши в судовому засіданні експерта Філь О.П., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наданий експертом ОСОБА_7 висновок містить суттєві та численні недоліки, тому суд обґрунтовано не прийняв вказаний висновок до уваги при ухваленні рішення у даній справі, а при визначенні суми відшкодування завданої позивачу шкоди поклав за основу наданий позивачем звіт, складений СПД Завгороднім Р.А. № 342 від 18.12.2017 року про проведення оцінки колісного транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до якого визначена вартість відновлювального ремонту КТЗ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, які підлягають заміні складає 155 978 грн. 54 коп., коефіцієнт фізичного зносу 0,6491.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано документів, що підтверджують розмір реальних збитків внаслідок ДТП, оскільки транспортний засіб відремонтований позивачем, суд відхиляє, оскільки належних та допустимих доказів з вказаних аргументів відповідач не надав. Надані до матеріалів справи фотознімки належного позивачу транспортного засобу не є належним доказом, що засвідчує факт його ремонту після ДТП.
Апеляційним судом встановлено, що відповідач  під час судового розгляду справи не заявляв клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи з метою спростування висновків наданих у звіті № 342 від 18.12.2017 року, не надавав суду свого контрозрахунку розміру завданої позивачу шкоди.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невідшкодована майнова шкода у розмірі 55 978 грн. 54 коп., різниця між фактичним розміром шкоди, а саме вартістю відновлювального ремонту КТЗ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, які підлягають заміні, та страховою виплатою.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що він та його представник не повідомлялись про розгляд справи 28 січня 2020 року, що позбавило права скаржника та його представника ставити питання при допиті судового експерта Филь О.П. у вказаному судовому засіданні.
Колегія суддів вважає вказані посилання скаржник необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідач ОСОБА_1 , як і його представника ОСОБА_9 суд першої інстанції належним чином викликав повістками на адреси, зазначені відповідачем. Вказане підтверджується матеріалами справи (а.с.149). Представник відповідача ОСОБА_9 з`являлася в попередні судові засідання, що свідчить про навмисне затягування розгляду справи у розумні строки. Відповідач повідомлявся судом про дату та час розгляду цивільної справи, також шляхом направлення смс, проте в судове засідання не з`явився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Беручи до уваги те, що представництво Мірошніченка С.А. при розгляді цивільної справи в суді першої інстанції здійснювалося адвокатом, яка була присутня в попередніх судових засіданнях, а отже була обізнана про наявність в провадженні суду цивільної справи.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що автомобіль позивача начебто, відремонтований та експлуатується позивачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами в розумінні статті 81 ЦПК України та гуртується на припущеннях.
Враховуючи вищевикладене, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.
Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права. 
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення 
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2020 року у цій справі залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 01 липня 2020 року.

Головуючий

Судді: