Справа № 465/6270/19                                Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/1063/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       30 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
                        секретаря Юзефович Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львського комунального підприємства «Львівелектротранс» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2019 року в складі судді Кузя В.Я. у справі за заявою ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про забезпечення позову до подання позовної заяви,-
встановила:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, просив забезпечити позов шляхом заборони директору ЛКП «Львівелектротранс» або особі яка виконує його обов`язки, а також іншим посадовим особам ЛКП «Львівелектротранс» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення трудових правовідносин між ЛКП «Львівелектротранс» та ОСОБА_1 до вирішення спору (справи) по суті.
В обґрунтування заяви посилався на те, що 07.02.2017 почав працювати у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді начальника відділу інформації та зв`язків з громадськістю.
16.07.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про призначення ОСОБА_2 виконуючим обов`язки керівника відповідача.
06.09.2019 в телефонній розмові в.о. директора ОСОБА_2 в ультимативній формі став вимагати від позивача подати у відділ кадрів заяву про те, що позивач відмовляється від своєї персональної надбавки в розмірі 50% від посадового окладу, на що заявник не погодився.
19.09.2019 на нараді, організованій в.о. директора ОСОБА_2 , останній розкритикував його роботу та оголосив про винесення заявнику догани.
В той самий день йому вручено документ під назвою «Попередження начальника відділу інформації та зв`язків з громадськістю ОСОБА_1 » від 19.19.2019 № 01/1371, в якому зазначено, що «Згідно Наказу № 274 від 19.09.2019 та затвердженого штатного розпису в ЛКП «Львівелектротранс» з 19.11.2019 скорочується посада начальника відділу інформації та зв`язків з громадськістю». Цим самим документом його попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України з 19.11.2019.
15.10.2019 після перебування на лікарняному, в розмові з в.о. директора ОСОБА_2 останній виказав своє невдоволення станом роботи підрозділу, який очолює заявник, у зв`язку із чим позивач подав через канцелярію доповідну записку, в якій виклав власне бачення щодо порушених питань. 
В той же день о 17 годині 39 хвилин йому обмежено доступ до інформаційних ресурсів ЛКП «Львівелектротранс», зокрема заблоковано доступ до корпоративної сторінки у соціальній мережі Фейсбук, у зв`язку із чим він позбавлений можливості нормально виконувати свої посадові обов`язки, через що на наступний день змушений подати через приймальну директора відповідну службову записку з протестом проти таких дискримінаційних дій відповідача щодо себе.
Станом на 31.10.2019 доступ до вказаних ресурсів не відновлено.
Зазначає, що предметом майбутнього позову є визнання протиправним та скасування наказів відповідача від 19.09.2019 № 274 «Про попередження про скорочення штату працівників» та від 30.09.2019 № 821-с «Про дисциплінарне стягнення», як таких, що прийняті відповідачем через дискримінацію позивача зі сторони в.о. директора ОСОБА_2 .
Вказаний захід із забезпечення позову не є тотожний позовним вимогам, адже він оспорює спірні наказ 1 і наказ 2 відповідача, які безпосередньо не передбачають звільнення позивача, однак застосування яких відповідачем без наявності з вищеозначеного заходу із забезпечення позову ведуть до незаконного його звільнення, крім цього, не ставиться питання про зупинення дії спірних наказів в цілому чи окремих його пунктів.
Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Заборонено директору Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» або особі яка виконує його обов`язки, а також іншим посадовим особам Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення трудових правовідносин між Львівським комунальним підприємством Львівелектротранс» та ОСОБА_1 , до вирішення спору (справи) по суті.
Роз`яснено ОСОБА_1 , що протягом десяти днів, з часу подання заяви про забезпечення позову, він повинен звернутись до суду з позовною заявою за предметом, визначеним у заяві про забезпечення позову.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2019 року оскаржив ЛКП «Львівелектротранс», подавши 11.11.2019 апеляційну скаргу (а.с. 21).
Постановою Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства „Львівелектротранс” задоволено.
Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 01 листопада 2019 року скасовано і ухвалено нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні вимог його заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Постановою Верховного Суду від 25 лютого 2020 року касаційну скаргу  ОСОБА_1  задоволено частково.
Постанову Львівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
25.03.2020 цивільна справа № 465/6270/19 надійшла на адресу Львівського апеляційного суду.
Розгляд справи призначений на 30.06.2020 з повідомленням учасників справи.
В апеляційній скарзі від 11.11.2019 представник ЛКП «Львівелектротранс» зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.
Покликається на те, що жодних вимог директора щодо написання позивачем будь яких заяв стосовно зменшення йому розміру заробітної плати не було.
При цьому, ще 16.08.2019 адміністрація ЛКП «Львівелектротранс» з метою оптимізації структури підприємства, прийняла рішення про ліквідацію відділу інформації та зв`язків з громадськістю, що тягне за собою скорочення посади начальника відділу інформації та зв`язків з громадськістю, цього ж дня про зазначене повідомлено профспілкові організації, зазначивши у листі, що ліквідація відбудеться не раніше трьох місяців з моменту надсилання листа.
19.09.2019 керівник ЛКП «Львівелектротранс» затвердив зміни до штатного розпису та нову структурну схему ЛКП «Львівелектротранс», які вступають в дію 19.11.2019 та з цієї дати виводиться посада начальника відділу інформації та зв`язків з громадськістю.
Звертає увагу на те, що заявнику надано перелік усіх вакансій на підприємстві, тому відповідачем повністю дотримано процедуру скорочення відповідної посади.
Крім цього, на думку апелянта, Наказ від 30.09.2019 «Про дисциплінарне стягнення» є законний.
Разом з цим, заявник не довів, а суд першої інстанції не пересвідчився у тому, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реального порушення його трудових прав.
Стверджує, що застосований судом спосіб забезпечення позову хоч і не є повністю тотожним предмету майбутнього позову, оскільки має тимчасовий характер, однак задоволення такої заяви призводить до вирішення спору до розгляду справи по суті, що є недопустимим.
Покликається на правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах (постанова від 19 червня 2019 року, справа № 761/39226/17).
Крім цього, суд першої інстанції не навів мотивів прийнятого рішення та можливого утруднення виконання судового рішення.
Більше того, застосований захід забезпечення позову унеможливлює ЛКП «Львівелектротранс» провести зімни до структури та штату підприємства та фактично перешкоджає господарській діяльності юридичної особи, тому не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Просить скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2019 року та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
02.12.2019 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, у якому останній, покликаючись на його думку, на дискримінаційні дії адміністрації підприємства по відношенню до нього, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Учасники справи ОСОБА_1 та представник ЛКП «Львівелектротранс» будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток на їх офіційну електронну адресу (а.с. 129-132), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що в подальшому між сторонами виникне спір про право та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
При цьому, суд звернув увагу на те, що заявник протягом десяти днів з часу подання заяви про забезпечення позову повинен звернутись до суду з позовною заявою. У випадку неподання позовної заяви у зазначений строк, заходи забезпечення позову будуть скасовані.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке. 
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вінзвернувся або має намір звернутися до суду.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно із п. 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.
Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. 
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу у ЛКП «Львівелектротранс» з 08.02.2017 на посаду начальника відділу інформації та зв`язків з громадськістю (а.с. 8).
19.09.2019 з метою оптимізації структури ЛКП «Львівелектротранс» вирішено провести скорочення штатної одиниці – посади начальника відділу інформації та зв`язків з громадськістю з 19.11.2019. ОСОБА_1 цього ж дня ознайомлено з наказом (а.с. 9).
В подальшому, наказом від 30.09.2019 № 821-с ОСОБА_1 оголошено догану, про що останнього також повідомлено (а.с. 10).
31.10.2019, до подання позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони директору ЛКП «Львівелектротранс» або особі яка виконує його обов`язки, а також іншим посадовим особам ЛКП «Львівелектротранс» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення трудових правовідносин між ЛКП «Львівелектротранс» та ОСОБА_1 , до вирішення спору (справи) по суті.
Запевняв, що предметом майбутнього позову буде визнання протиправними та скасування наказів про скорочення штату працівників та про дисциплінарне стягнення.
Докази подання відповідного позову ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.
При цьому, з копії наказу № 1149-п від 24.12.2019, який доданий до відзиву на касаційну скаргу, слідує, що з 24.12.2019 розірвано трудовий договір з ОСОБА_1 (а.с. 114). 
Слідуючи принципу диспозитивності колегія суддів перевіряє виключно підстави та спосіб забезпечення позову, які були обрані судом на час подання відповідної заяви та постановлення оскаржуваної ухвали.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, які стосуються правомірності, на думку представника апелянта, дій адміністрації ЛКП «Львівелектротранс» щодо оптимізації структури підприємства та проведення процедури скорочення посади, яку обіймав ОСОБА_1 , не є предметом перевірки апеляційним судом в контексті розгляду даної апеляційної скарги.
В свою чергу, частиною 10 ст. 150 цього Кодексу передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
При цьому, у справах  про  захист  трудових  чи  корпоративних  прав не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення  про звільнення  позивача  з роботи та зобов`язання відповідача й інших осіб  не  чинити перешкод  позивачеві  у  виконанні  ним своїх попередніх трудових обов`язків, оскільки  таким  чином фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті (5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).
Таким чином, забезпечення позову шляхом заборони директору Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» або особі яка виконує його обов`язки, а також іншим посадовим особам Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення трудових правовідносин між Львівським комунальним підприємством Львівелектротранс» та ОСОБА_1 , до вирішення спору (справи) по суті, не відповідають меті застосування правового інституту забезпечення позову, оскільки у даному випадку суд фактично ухвалив рішення про продовження перебування позивача на посаді начальника відділу без розгляду справи по суті, незважаючи на скорочення відповідної посади підприємством, що є порушенням вимог процесуального права.
Крім цього, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що ні заява про забезпечення позову, ні оскаржувана ухвала не містять доводів стосовно того, як саме може бути утрудненим чи неможливим виконання можливого рішення суду про скасування відповідних наказів відповідача.
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову у даній справі, шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення трудових правовідносин між ЛКП Львівелектротранс» та ОСОБА_1 , до вирішення спору (справи) по суті, є помилковим та суперечить вимогам закону. 
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи
За таких обставин, апеляційний суд приходить висновку, що оскаржувана ухвала суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.
Керуючисьст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегіясуддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу  Львського комунального підприємства «Львівелектротранс» – задовольнити.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2019 року– скасувати.
Відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про забезпечення позову шляхом заборони директору ЛКП «Львівелектротранс» або особі яка виконує його обов`язки, а також іншим посадовим особам ЛКП «Львівелектротранс» вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення трудових правовідносин між ЛКП «Львівелектротранс» та ОСОБА_1 до вирішення спору (справи) по суті.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 червня 2020 року.
Головуючий:                                                                                      А.В. Ніткевич   
Судді:                                                                                          С.М. Бойко
                                                                                                                        
С.М. Копняк