П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  725/3438/20                                     Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Нестеренко Є.В.  
                                                                  Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
09 вересня 2020 року                                                                      м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Драчук Т. О. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 04 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління  Державної прикордонної служби України до Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання, 
В С Т А Н О В И В :
в серпні 2020 року Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 позов задоволено: продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш, ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України терміном на 6 (шість) місяців. Роз`яснено, що строк затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції громадянин Народної Республіки Бангладеш, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що  при розгляді справи в суді та рішення суду, винесеному за результатами розгляду, відсутнє дослідження доказів направлення запитів до країни громадянської належності відповідача. Матеріали справи не містять доказів направлення листів до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України. Також зазначає, що належним доказом надіслання субєктом владних повноважень вказаних запитів є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та обєкта поштового звязку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.
Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 08.09.2020 о 14:45. Також зобов`язано Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України надати суду (направити на електронну адресу суду) не пізніше у строк до 07 вересня 2020 року, належним чином звірені копії документів, які стали підставою для видачі відповідачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, номер посвідки НОМЕР_1 , виданої 03.04.2018 громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 . Зобов`язанои відповідача або його представника надати суду (направити на електронну адресу суду) не пізніше 07 вересня 2020 року, копію паспорту Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 .
Станом на 08.09.2020 витребуваних документів від позивача та відповідача до суду не надходило.
08.09.2020 сторони в судове засідання не з`явилися, повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, обмежені строки розгляду справи та жоден з учасників справи в судове засідання не з`явився, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.03.2020, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2020, відповідача примусово видворено за межі території України та затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців.
Позивач зазначає, що з метою ідентифікації іноземного громадянина було неодноразово поінформовано Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України. 
Дипломатичні представництва (консульські установи) Народної Республіки Бангладеш акредитовані на території України відсутні.
На даний час будь-якої відповіді на направленні прикордонним загоном запити не отримано, у зв`язку з чим останній продовжує перебувати у Чернівецькому пункті тимчасового тримання Чернівецького прикордонного загону у зв`язку з відсутністю документів, які дають право на перетин державного кодону та невжиття заходів щодо ідентифікації правопорушника в Україні. Шестимісячний строк затримання відповідача закінчується 28.08.2020 року.
У зв`язку із цим, позивач звернувся до суду з даним позовом про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на термін шість місяців.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що  на момент звернення до суду з даним позовом інформація з країни громадянської належності відповідача не надходила та відсутні відповідні документи, необхідні для ідентифікації та забезпечення примусового видворення відповідача.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Нормою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671-VI (надалі за текстом - Закон № 3671-VI), який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Згідно з ч.3 ст.9 вищезазначеного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Частина 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлює право затримувати та розміщувати в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, у тому числі і іноземців, які не мають законних підстав для перебування на території України та підлягають примусовому видворенню за межі України протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини 1 цієї статті за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, зокрема, такого заходу як:затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Частини 12, 13 статті 289 КАС України передбачають, що про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
З системного аналізу правових норм вбачається, що під час вирішення адміністративного позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у відповідача відсутні визначені законодавством та міжнародними договорами України підстави для перебування в Україні, відсутні також обставини, які, згідно ч.8 ст.26 та ч.1 ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» забороняють примусове видворення за межі України (Відповідач не перебуває у процедурі визнання біженцем та особами, які потребують додаткового захисту; не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; в країні громадянської належності їх життю або свободі не загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; не загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; не загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки).
При цьому, на позивача покладено обов`язок висвітлити, які дії або заходи вживалися для ідентифікації іноземця або особи без громадянства або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Крім того, порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним Наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року.
Пункт 1 розділу VI Інструкції передбачає, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
Так, судом встановлено з матеріалів справи, що позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідача, а саме неодноразово подавались запити до Департаменту консульської служби МЗС України (04.03.2020 №21/2511, 05.05.2020 №21/4357, 17.06.2020 №21/5990), Посольству Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща (04.03.2020 №21/2512, 05.05.2020 №21/4356, 17.06.2020 №21/5992), однак до цього часу жодних відповідей або інформації на ці запити так і не надходило.
Звернення позивача щодо необхідності ідентифікації та документування відповідача також були направлені Міністерством закордонних справ України до Посольства України в Республіці Польща.
Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують дотримання позивачем вимог п.1 Інструкції №353/271/150.
Вказаним також спростовуються доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів направлення запитів до країни його громадянської належності.
Отже, позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідача, що підтверджується матеріалами справи, однак відповідна інформація щодо особи відповідача на момент звернення до суду з даним позовом не одержана.
Доводи апелянта щодо відсутності в матеріалах справи доказів надіслання суб`єктом владних повноважень вказаних запитів, а саме квитанції або касового чеку, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового звязку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість, не спростовують висновки суду про наявність підстав для продовження строку затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, оскільки метеріалами справи підтверджено вчинення позивачем заходів з метою ідентифікації відповідача, зокрема направлення запитів.
Цьому є підтвердження, а саме наявний в матеріалах справи лист Консульства Народної Республіки Бангладеш у м.Києві щодо ідентифікації громадян Бангладеш, який надісланий до Адміністрації Державної прикордонної служби України у відповідь на лист №0.21-4797/0/6-19 від 16.05.2019. Однак, у вказаному листі відсутня інформація необхідна для ідентифікації та забезпечення примусового видворення відповідача.
Таким чином, оскільки на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, у зв`язку з тим, що до теперішнього часу інформація щодо підтвердження факту належності відповідача до громадянства Народної Республіки Бангладеш не надходила, та, оскільки відповідач не має діючих паспортів та не може бути документований сертифікатом на повернення в країну походження, судова колегія дійшла до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку, про наявність підстав для продовження строку затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Судом встановлено, що відповідач законних підстав для перебування на території України не має та до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, не звертався, оскільки належних доказів цього суду не надано.
Посилання апелянта щодо посвідки на тимчасове проживання виданої 03.04.2018, колегія суддів не враховує, оскільки строк дії цієї посвідки на тимчасове проживання закінчився 01.09.2019.
До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Стосовно доводів апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази проведення дактилоскопії з метою належної ідентифікації та направлення інформації в консульську установу, то слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 7 Закону N 3671-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Проте, у даній справі розглядається питання щодо продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційних скаргах доводи, правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 04 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст.272, 328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Драчук Т. О.