ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року	Львів	Справа № 460/1234/20 пров. № А/857/4937/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                                    Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Носа С.П.,  Шевчук С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду   від 27 березня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Дудар О.М. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач) щодо не призначення з 18.12.2019 їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ) та зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ з 18.12.2019.
Позов мотивований наявністю статусу потерпілої 3 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи та проживанням в зоні гарантованого добровільного відселення, в якому станом на 18.12.2019 вона прожила більше 6 років, а відтак має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, відповідно ст.55 Закону №796-ХІІ на 6 років.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 у задоволенні позову було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вона прожила у с. Собіщиці Володимирецького району Рівненської області більше 6 років, відтак має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, відповідно ст.55 Закону №796-ХІІ на 6 років. Зазначає, що позиція суду першої інстанції стосовно права виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 54 років вона матиме в 55 років, є невірною, оскільки неправильно визначено вік виходу на пенсію. Судом першої інстанції не було враховано редакцію ч.2 ст.55 Закону №796-ХІІ із змінами, внесеними Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», про те, що відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 01.01.2022

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є    потерпілою від Чорнобильської катастрофи, категорія 3, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 11.06.2019.
Згідно довідки Собіщицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області №02-27/145 від 13.02.2020 ОСОБА_1 проживала та проживає в с. Собищиці Володимирецького району Рівненської області з 02.11.1985 по 03.11.1989, з 31.01.2019 по даний час.
Довідкою Собіщицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області №02-27/168 від 21.02.2020 підтверджується, що ОСОБА_1 проживала в с.Собіщиці Володимирецького району Рівненської області з 25.06.2003 по 28.01.2005.
18.12.2019 ОСОБА_1 звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ. 
Листом №299/03 від 03.01.2020 ГУ ПФУ в Рівненській області повідомило позивача про відмову в призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують факт постійного проживання або постійної роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не відповідає вимогам, передбаченим нормами законодавства для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки фактично не досягнула віку, визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV) з врахуванням зменшення. Крім того, хоча в позивача підтверджений період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю та період роботи в зоні гарантованого добровільного відселення, однак, відповідно до положень ст.55 Закону №796-ХІІ пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою. Тому, на даний час позивач не набула права на зниження свого пенсійного віку.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати : пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлені ст.26 Закону №1058-ІV.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон №796-ХІІ.
Згідно ст.49 Закону №796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді : а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Статтею 55 Закону №796-XII, визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Абзацом п`ятим пункту другого частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Згідно ч.3 ст.55 Закону №796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-ІV і цього Закону.
У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами (п.13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV).
Системний аналіз приведених вище норм дає підстави дійти висновку про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. 
Відповідно до ч.2 ст.55 Закону №796-XII, пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.
Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, спір між сторонами виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання чи постійної роботи ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення та відповідно її права користуватися пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Собіщиці Володимирецького району Рівненської області, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_2 , виданим 15.01.1999 Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області.
Довідкою Собіщицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області №02-27/145 від 13.02.2020 підтверджено, що ОСОБА_1 проживала та проживає в с. Собищиці Володимирецького району Рівненської області з 02.11.1985 по 03.11.1989, з 31.01.2019 по даний час.
Також, довідкою Собіщицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області №02-27/168 від 21.02.2020 підтверджується, що ОСОБА_1 проживала в с. Собіщиці Володимирецького району Рівненської області з 25.06.2003 по 28.01.2005.
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с. Собіщиці Володимирецького району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Крім того, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 03.04.2019 у справі №556/300/19, яке набрало законної сили 03.05.2019, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 в с. Собіщиці Володимирецького району Рівненської області з 26.04.1986 по 03.11.1989. 
Відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з тим, що позивач не прожила або не відпрацювала в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року 3 роки, тому права на пенсію відповідно до статі 55 Закону № 796-XII  немає.
Верховний Суд у постановах від 27.02.2018 по справі №344/9789/17, від 28.02.2018 по справі №333/2072/17, від 08.05.2018 по справі №708/1022/17, від 23.05.2018 по справі №398/3509/16-а висловив правову позицію щодо застосування положень статті 55 Закону №796-ХІІ, який враховується при вирішенні цієї справи в силу положень ч.5 ст.242 КАС України.
Так, Верховний Суд вказав, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Колегія суддів наголошує, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б .
Отож, видача позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії серії НОМЕР_1 від 11.06.2019, категорія 3, підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року вона проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
Колегія суддів звертає увагу відповідача, що посвідчення позивача недійсним не визнавалось та її статус не оспорюється.
Таким чином, період проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить більше трьох років, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого ст.55 Закону №796-ХІІ.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за змістом абз.1 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
З оспорюваного рішення слідує, що у позивача наявний необхідний страховий стаж (33 роки 4 місяці 1 день).
Згідно ст.26 Закону №1058-IV, загальний пенсійний вік становить 60 років, а тому з врахуванням права позивача на зменшення пенсійного віку на 5 років, пільгова пенсія може бути призначена їй після досягнення віку 55 років.
Разом з тим, станом на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, вона досягнула віку 53 роки та, відповідно, ще не набула права на призначення такого виду пенсії.
Одночасно, суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на інформацію інтернет-порталів органів Пенсійного фонду України, згідно якої пенсійний вік жінок, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що народилися у період з 01 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року, становить 53 роки. Оскільки вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , то відповідно має право виходу на пенсію у віці 53 роки.
Проте, колегія суддів вважає такі доводи позивача помилковими, оскільки ст.55 Закону №796-ХІІ передбачено право осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключно на зменшення пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV. Натомість позивач наполягає на подвійному застосуванні норм ст.55 Закону №796-ХІІ, зокрема, зниженні пенсійного віку на 6 років та зниженні року народження на 6 років, чого ні норми Закону №796-ХІІ, ні Закону №1058-IV не допускають.
За таких обставин ОСОБА_1 передчасно звернулася із заявою про призначення їй пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII. 
Отже, з урахуванням встановлених обставин та беручи до уваги положення Закону №796-XII та Закону №1058-ІV, колегія суддів вважає, що позивач набуде право на призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку в 55 років.
Аналогічного висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 29.01.2020 по справі №572/245/17, які в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом при вирішенні даного публічно-правового спору.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року по справі №460/1234/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук