ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/292/20	Головуючий у 1-й інстанції Костів Л.І. 	
Провадження № 33/817/238/20 	Доповідач - Галіян Л.Є.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є. 
з участю: особи, яка притягується до                                                         адміністративної відповідальності- ОСОБА_1 
                               захисника - Чауса О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 27 травня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
       Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави 420, 40 гривень судового збору.
       Згідно даної постанови, ОСОБА_1 , 27 лютого 2020 року о 20 годині 50 хвилин в м.Ланівці Тернопільської області, по вул.Незалежності керував автомобілем марки ВАЗ 21053 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
       Вказані вимоги мотивує тим, що працівниками поліції не встановлювалося наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, не роз`яснено його прав, а судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання щодо виклику в судове засідання інспектора, що відбирав пояснення у свідків.
       Зазначає, що із відеозапису неможливо встановити час вчинення порушення та складання протоколу, при цьому він не є безперервним.
       Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши апелянта  ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити, з мотивів викладених у ній, прихожу до наступних висновків. 
        Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Вказані вимоги були дотримані судом першої інстанції у повному обсязі.
       Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
       Згідно п.2.1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. 
       Висновок суду першої інстанції про доведеність вини  ОСОБА_1   у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами, які належно оцінені судом і детально викладені у постанові.
       Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії БД № 022123 від 27 лютого 2020 року  ОСОБА_1 на пропозицію працівників патрульної поліції, у присутності двох свідків, пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу "Драгер" на місці зупинки транспортного засобу категорично відмовився, а також відмовився його пройти у медичному закладі у присутності двох свідків.
       З письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які наявні в матеріалах справи, вбачається, що водій  ОСОБА_1  в їх присутності відмовився пройти перевірку для визначення стану сп`яніння за допомогою приладу "Драгер" на місці зупинки транспортного засобу, а також відмовився пройти перевірку для визначення стану сп`яніння у медичному закладі.
       Аналогічні покази свідок ОСОБА_2 дав під час розгляду справи в суді першої інстанції.
       Також, вказані обставини повністю підтверджуються відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Таким чином, суд дійшов вірного висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Доводи захисника про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення наявна невідповідність вчиненого правопорушення, тобто у ньому зазначено, що ОСОБА_1 "перебував у стані алкогольного сп`яніння", не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з вказаного протоколу, у ньому зазначено, що останній "керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння".
       Також не знайшли свого підтвердження доводи захисника про те, що на місце складання протоколу працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його права, й навпаки було зазначено, що він може відмовитися від проходження огляду, чим ОСОБА_1 й скористався. Так, згідно даних відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, вбачається, що окрім іншого, працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, або у медичному закладі, а також зазначили, що він має право відмовитися від такого проходження й одночасно роз`яснили, що у такому випадку відносно нього буде складено протоколу за відмову у проходженні огляду на стан сп`яніння.
       Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.
Що стосується призначеного стягнення  ОСОБА_1 , то воно судом першої інстанції визначено вірно з дотриманням вимог ст.ст. 33-35 КупАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його сімейного стану, характеризуючих даних, місця роботи, враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення та визначено стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
       Отже, судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги з якими закон пов`язує призначення стягнення, а також ті, на які вказує апелянт у своїй скарзі, а тому його доводи про скасування постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, тому постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню.

       На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, - 

П О С Т А Н О В И Л А :
       
       Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 27 травня 2020  року відносно ОСОБА_1 - без змін.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя