ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 806/2682/16
адміністративне провадження № К/9901/23841/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Шевцової Н.В.
розглянув у попередньому судовому засіданні за наявними у справі матеріалами в касаційній інстанції адміністративну справу №806/2682/16
за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у                       м. Києві на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від                     24 лютого 2017 року, прийняту в складі головуючого судді Шуляк Л.А., та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2017 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого Котік Т.С., суддів Жизневської А.В., Охрімчук І.Г.
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог 
1.          У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.03.2005 по 15.11.2016. 
2.          На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року по справі №806/368/16 було зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві донарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час відпустки з 22.11.2004 по 13.12.2004 та з 09.01.2005 по 21.01.2005 шляхом коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1481 від 04.11.2004. Відповідачем 15.11.2016 перераховано поштовим переказом 287,72 грн на виконання рішення суду. Враховуючи, що при звільненні позивачу не було виплачено всіх сум, що йому належать, посилаючись на приписи статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.03.2005 по 15.11.2016. 
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення 
3.          Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2017 року, позов задоволено частково: стягнуто з Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.03.2005 по 15.11.2016 у розмірі 23985 (двадцять три тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн 96 коп; в решті позову відмовлено.
4.          Задовольняючи частково позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак при нарахуванні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом проведено розрахунки не з середньоденної зарплати, а виходячи із розміру недоплаченої суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника. 
ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги
5.          Не погоджуючись із постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року та ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2017 року, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
6.          Касаційна скарга обґрунтована тим, що Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві при звільненні ОСОБА_1  здійснила виплату всіх сум, що належали йому від підприємства, установи, організації, як це передбачено приписами  Кодексу законів про працю України.
ІV. Позиція інших учасників справи.
7.          Позивач подав до суду  заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволенні, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
V.          Рух справи в суді касаційної інстанції
8.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2017 року.
9.          15 лютого 2018 року вказана касаційна скарга надійшла до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду та за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: Бевзенку В.М. (головуючому судді), Шарапі В.М., Данилевич Н.А.
10.          За результатом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано 28 квітня 2020 року для розгляду колегії суддів у складі: Кашпур О.В. (головуючого судді), Радишевській О.Р., Шевцовій Н.В. на підставі розпорядження  в.о. заступника керівника  апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду Н.Деревицької від 28 квітня                 2020 року №682/0/78-20. 
11.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від             29 квітня 2020 року справу прийнято до провадження. 
12.          Ухвалою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від                28 липня 2020 року справу призначено до розгляду у попередньому судовому засіданні за наявними у справі матеріалами на 30 липня 2020 року.
VI. Стислий виклад обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій
13.          Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій та вбачається з матеріалів справи, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року в справі №806/368/16 було визнано протиправною відмову Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про донарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час відпустки з 22.11.2004 по 13.12.2004 та з 09.01.2005 по 21.01.2005 на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1481 від 04.11.2004 та зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві донарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час відпустки з 22.11.2004 по 13.12.2004 та з 09.01.2005 по 21.01.2005 шляхом коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1481 від 04.11.2004.
14.          Головне управління ДФС у м.Києві, на виконання вказаної постанови,                      15 листопада 2016 року поштовим переказом №2/0057 перерахувало позивачу середній заробіток в розмірі 287,72 грн.
VIІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ 
15.          Конституція України від 28 червня1996 року №254к/96-ВР
Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
16.          Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017)
Частина друга статті 2. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Частина третя статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
17.          Кодекс законів про працю України, введено в дію з 1 червня 1972 року Законом Української РСР від 10 грудня 1971 року №322-VIII (у редакцій, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) 
Стаття 47 Кодексу законів про працю України визначає, обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку.
Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
VІІІ.ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
18.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
19.          Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
20.          Як правильно встановлено, судами попередніх інстанцій, 16 серпня 2016 року набрала законної сили постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року в справі №806/368/16, якою було зобов`язано відповідача донарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час відпустки з 22.11.2004 по 13.12.2004 та з 09.01.2005 по 21.01.2005 шляхом коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1481 від 04.11.2004.
21.          Отже, вказані обставини встановлені судовим рішенням яке набрало законної сили, а тому заперечення касатором таких обставин при розгляді цієї справи є безпідставними.
22.          Також Головне управління ДФС у м.Києві на виконання судового рішення               15 листопада 2016 року поштовим переказом № 2/0057 перерахувало позивачу 287,72 грн із письмовим повідомленням: "Ухвала суду середній заробіток за час відпустки шляхом коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу".
23.          Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що обставини невиплати позивачу при звільненні всіх сум, що йому належали, зокрема середній заробіток за час відпустки з 22.11.2004 по 13.12.2004 та з 09.01.2005 по 21.01.2005 шляхом коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1481 від 04.11.2004, розмір якого розрахував та сплатив відповідач - 287,72 грн, встановлені судовим рішенням, а тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові сум при звільненні. Ухвалення по справі судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
24.          Також суди попередніх інстанцій правильно взяли до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. 
25.          Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а (К/9901/8793/18) та постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18  (К/9901/2118/19).
26.          Інші доводи касаційної скарги не впливають на правильне вирішення справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій та зводяться до переоцінки встановлених судом  обставин.
27.          З урахуванням викладеного колегія суддів Верховного Суду не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час ухвалення рішення судами першої та  апеляційної інстанцій.
У зв`язку з цим, відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
ІХ. Судові витрати
28.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1.          Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у                     м. Києві  залишити без задоволення.
2.          Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від                              01 червня 2017 року в справі №806/2682/16 залишити без змін.
3.          Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий          :                                                                      О. В. Кашпур          
Судді:                                                                                 О. Р. Радишевська
                                                                                          Н.В. Шевцова