ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" вересня 2020 р.           Справа№ 910/12789/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Калатай Н.Ф. 
          Буравльова  С.І. 

секретар судового засідання - Добрицька В.С.
учасники справи:
позивача Мотлях О.О.
відповідача Сергєєв П.О. 
третя особа позивача: Кислощук Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на рішення  Господарського суду м. Києва 
від 03.01.2020 
у справі № 910/12789/19 (суддя Гулевець О.В.)
за позовом          Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до Державного вищого навчального закладу "УНІВЕРСИТЕТ БАНКІВСЬКОЇ СПРАВИ"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"
про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно та стягнення 150771,46 грн
УСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного вищого навчального закладу  "УНІВЕРСИТЕТ БАНКІВСЬКОЇ СПРАВИ" (відповідач ), у якому просить суд, зобов`язати Державний вищий  навчальний заклад "УНІВЕРСИТЕТ БАНКІВСЬКОЇ СПРАВИ" повернути Акціонерному товариству   "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 22,262  тис. куб. метрів, стягнути з Державного вищого навчального закладу  "УНІВЕРСИТЕТ БАНКІВСЬКОЇ СПРАВИ" на користь  Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 150771,46 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу  в обсязі 22,562 тис. куб. метрів.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.01.2020 у справі №910/12789/19 у задоволенні позову відмовлено  повністю.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із наступного. Надані позивачем  договір №1504000825-ВТВ від 27.04.2015 купівлі-продажу природного газу, укладений з ПАТ "НАК Нафтогаз України", акт приймання-передачі газу від 31.01.2016, довідка Головного бухгалтера AT "Укртрансгаз",  звіт  ПАТ "Львівгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за січень 2016 року, за умови наявності у відповідача договірних відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" на постачання природного газу у січня 2016 року,  не підтверджують відсутності у відповідача правових підстав на відбір природного газу в обсязі 22,562 тис. куб. метрів у січні 2016 року.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд поновити строк позивачу на апеляційне оскарження. Скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 03.01.2020 у справі №910/12789/19 повністю. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Витрати позивача по сплаті судового збору покласти на відповідача.
В обґрунтування своєї скарги позивач зазначав, що здійснений відповідачем відбір природного газу у обсязі 22,562 тис.куб.м. з ресурсу позивача за відсутності у відповідача постачальника природного газу за спірний період та будь-яких договірних відносин з позивачем, указує на наявність умов, що є підставою для застосування ст.1212 ЦК України. Крім того, апелянт указував, що оскільки відповідачу у січні 2016 року не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 22,562 тис.куб.м. природного газу відповідачем був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Пашкіна С.А., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/12789/19. Розгляд справи призначено на 31.03.2020.
19.03.2020 ухвалою суду було перенесено розгляд справи у  зв`язку із дією карантину на території України, розгляд призначено на 28.04.2020.
28.04.2020 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про залучення третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" та про відкладення розгляду справи.
28.04.2020 розгляд справи було відкладено на 26.05.2020.
07.05.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд у задоволенні вимог апеляційної скарги позивача відмовити, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. Також відповідач подав до суду заперечення на клопотання про залучення третьої особи.
Ухвалою суду від 26.05.2020 розгляд справи було відкладено на 09.06.2020, залучено до участі у справі №910/12789/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут".
05.06.2020 до суду від третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, ухвалою суду від 09.06.2020 розгляд справи було відкладено на 14.07.2020.
13.07.2020 до суду від третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
14.07.2020 від позивача надійшли письмові пояснення, у яких останній звертав увагу суду, що відсутність підписаних між споживачем постачальником актів приймання-передачі природного газу за спірний період свідчить про відсутність факту поставки природного газу.
14.07.2020 розгляд справи було відкладено на 04.08.2020.
На адресу суду 03.08.2020 від третьої особи надійшли письмові пояснення, крім того, у додатках було додано копію акту №ЗЛВ00007598 від 31.01.2016 про приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 12.02.2016.
04.08.2020 розгляд справи було відкладено на 15.09.2020.
10.09.2020 на адресу суду надійшли від позивача письмові пояснення, у яких позивач виклав своє обґрунтування щодо сумнівності наданого третьою особою акту  №ЗЛВ00007598 про приймання-передачі природного газу.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.     В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна установити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Отже, беручи до уваги вищенаведене, після проведення колегією суддів наради головуючим суддею було оголошено вступну та резолютивну частину постанови, якою апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишено без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 03.01.2020 у справі № 910/12789/19 без змін. При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Отже, як зазначає позивач, що відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем здійснив відбір 22,562 тис. куб. м. природного газу, в підтвердження чого позивачем до позову доданий  звіт  ПАТ "Львівгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за січень 2016 року, в якому в графі "Фактично спожитий обсяг за місяць всього" по рядку "Категорія/Назва постачальника" указано фактично відібраний відповідачем з газотранспортної системи в січні 2016 року обсяг природного газу в розмірі 22,562 тис. куб. метрів.
Позивач зазначає, що оскільки відповідачу в січні 2016 року не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 22,562 тис. куб. м. природного газу відповідачем був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних закупівель згідно  договору купівлі-продажу природного газу та акту приймання-передачі газу та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС, в підтвердження чого позивачем до позову додані договір № 1504000825-ВТВ від 27.04.2015 купівлі-продажу природного газу, акт приймання-передачі газу від 31.01.2016, довідку Головного бухгалтера AT "Укртрансгаз".
За твердженням позивача відповідач набув природний газ позивача в січні 2016 року у розмірі 22,562 тис. куб. метрів без будь-якої правової підстави, що відповідно до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України породжує обов`язок останнього повернути відповідне майно в натурі, а у разі неможливості здійснити таке повернення, відшкодувати його вартість.
Як убачається із матеріалів справи, позивач надав до матеріалів справи   договір №1504000825-ВТВ від 27.04.2015 купівлі-продажу природного газу, укладений з ПАТ "НАК Нафтогаз України", акт приймання-передачі газу від 31.01.2016, довідку Головного бухгалтера AT "Укртрансгаз",  звіт  ПАТ "Львівгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за січень 2016 року, в якому в графі "Фактично спожитий обсяг за місяць всього" по рядку "Категорія/Назва постачальника" вказано фактично відібраний відповідачем з газотранспортної системи в січні 2016 року обсяг природного газу в розмірі 22,562 тис. куб. метрів.
В свою чергу, відповідач в підтвердження своїх доводів щодо наявності правової підстави на відбір природного газу в січні 2016 року в обсязі 22,562 тис. куб. метрів  посилається на укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" договір №11410YJWPMAB016 від 12.02.2016 на газ природний, скраплений або в газоподібному стані, факт укладення якого встановлено рішеннями Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 по справі №910/14919/17 та від 22.06.2018 у справі №910/3695/18. Згідно умов договору №11410YJWPMAB016 від 12.02.2016 набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2016 до 31.12.2016.
Третя особа у своїх письмових поясненнях зазначала, що відповідно п. 5 гл. 1 розд. І Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 249, балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи у рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування; фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу. Тому, у разі наявності договору на постачання природного газу, укладеного між відповідачем та третьою особою (ТОВ «Львівгаз збут»), отриманий відповідачем природний газ на підставі вищеуказаного договору не може вважатися безпідставно набутим майном.
Відповідно до п.п. 1 п.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу п.6 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, установлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати робот у, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України). 
Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу (п.2 ст. 509 Цивільного кодексу України). 
У відповідності до п.1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
Частиною першою ст. 13 Закону передбачено право споживача на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають установленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.
Частиною другою ст. 13 Закону визначені обов`язки споживача, зокрема, укласти договір про постачання природного газу та не допускати несанкціонованого відбору природного газу.
Пункт 1 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, установлює, що підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов, наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача.
Пунктом 2 даного розділу передбачено, що постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Таким чином,  обов`язковою передумовою поставки природного газу споживачу є наявність укладеного з постачальником договору, його виконання та наявність підтвердженого обсягу природного газу.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).
Положенням ч. 2 ст. 22 Закону оператор газотранспортної системи зобов`язаний здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб.
Згідно ч. 1 ст. 32 даного Закону транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу у порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.
За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи установлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.
Принципи та механізм транспортування газотранспортною системою природного газу визначаються Кодексом газотранспортної системи.
Так, відповідно до п.1 глави 1 розділу VIII Кодексу газотранспортної системи замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтвердженої номінації (заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу).
Отже, кожен споживач отримує природний газ лише в обсязі, передбаченому заявкою на транспортування. У газотранспортній системі відсутні обсяги природного газу, що не мають власника та цільового призначення.
Згідно з рішеннями Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі №910/14919/17 та від 22.06.2018 у справі №910/3695/18, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" (постачальник) та Державним вищим навчальним закладом "Університет банківської справи" (споживач) було укладено договір №11410YJWPMAB016 від 12.02.2016 на газ природний, скраплений або в газоподібному стані (договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (п.1.1), договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2016 до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.11 договору).
Судом установлено, що указаними судовими рішеннями не установлювалось обставин  споживання відповідачем природного газу в січні 2016 року в обсязі 22,562 тис. куб. метрів  за договором №11410YJWPMAB016 від 12.02.2016 на газ природний, скраплений або в газоподібному стані. Втім, у межах розгляду справ  №910/14919/17 та №910/3695/18 судами було з`ясовано, що договір №11410YJWPMAB016 від 12.02.2016 набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2016 до 31.12.2016.
Виходячи з умов договору №11410YJWPMAB016 від 12.02.2016 відповідач отримував природний газ від постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"  на підставі указаного договору починаючи з січня 2016 року, тобто в межах правовідносин з постачання природного газу, які виникли із передбачених законодавством підстав. 
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. 
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. 
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. 
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах  Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі №906/1279/16, Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року по справі № 6-88цс13.
З урахуванням приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України,  та з огляду на наявність у   відповідача договірних відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" на підставі договору №11410YJWPMAB016 від 12.02.2016 на постачання природного газу з  січня 2016 року, колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача про відсутність у відповідача  постачальника природного газу та будь-яких правових підстав для його відбору з газотранспортної системи в обсязі 22,562 тис. куб. метрів у січні 2016 року є необґрунтованими.
При цьому, посилання позивача на те, що   відповідачем не було надано акту приймання-передачі газу в січні 2016 року в обсязі 22,562 тис. куб. метрів, складеного на підставі договору  №11410YJWPMAB016 від 12.02.2016, суд вважає необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи наявний акт №ЗЛВ00007598 від 31.01.2016 про приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 12.02.2016. Про існування указаного акту представник відповідача у судовому засіданні не заперечував.
Посилання позивача у своїх поясненнях стосовно сумнівності указаного акту, оскільки дата акту раніше, ніж дата підписання договору постачання, суд зазначає наступне.
Між ТОВ «Львівгаз збут» (постачальник) та Державним вищим навчальним закладом «Університет банківської справи» (споживач) укладено договір на газ природний, скраплений або в газоподібному стані від 12.02.2016 № 11410YJWPMAB016.
Договір № 11410YJWPMAB016 від 12.02.2016 набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2016 до 31.12.2016.
Отже, факт поставки відповідачу природного газу у січні 2016 року підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 підписаного та скріпленого печатками ТОВ «Львівгаз збут» та ДВНЗ «Університет банківської справи». Тому, набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Водночас, суд дійшов до висновку про відмову в частині позову щодо зобов`язання відповідача повернути Акціонерному товариству   "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 22,262  тис. куб. метрів, з огляду на те, що одночасне заявлення двох альтернативних вимог є необґрунтованим.
У судовому засіданні 15.09.2020 представник відповідача звертав увагу колегії суддів про застосування позовної давності до позовних вимог  позивача.
Однак, ураховуючи, що у задоволенні зазначених вище позовних вимог судом відмовлено з підстав їх необґрунтованості, суд не застосовує при цьому позовну давність та наслідки її спливу, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи.
Щодо доводів Акціонерного товариства "Укртрансгаз", наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.
Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про відмову у задоволенні позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними. 
Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду м. Києва від 03.01.2020 у справі № 910/12789/19 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні. 
Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти позивача.
Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"   залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 03.01.2020 у справі                 № 910/12789/19  залишити без змін.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття  та підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 17.09.2020. 

Головуючий суддя                                                            В.В.Андрієнко 

Судді                                                                                Н.Ф. Калатай

                                                                                С.І. Буравльов