Справа № 156/936/19 	Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І. М. 	
Провадження № 22-ц/802/746/20  Категорія: 16    	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
14 липня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Киці С. І.,
       суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
       секретар судового засідання Савчук О. М.,
       за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
       представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданніцивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про встановлення земельного сервітуту за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 – ОСОБА_1 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 13 квітня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась 20 вересня 2019 року з позовом до ПрАТ «Волиньобленерго» про встановлення земельного сервітуту. Позов мотивує тим, що їй належить на праві власності земельна ділянка площею 1,2785 га, яка розташована в с. Будятичі Іваничівського району Волинської області Старолішнянської сільської ради, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства. 
07 лютого 2019 року звернулася до відповідача з пропозицією укладення договору сервітуту земельної ділянки та направила проект договору на встановлення сервітуту.
26 лютого 2019 року від відповідача надійшов лист про відмову від укладення зазначеного договору з підстав користування землями для потреб електроенергетичної галузі з 1957 року та передачею земельних ділянок їм в оренду для розміщення та обслуговування ліній електропередач. Запропонований земельний сервітут встановлюється відносно частини земельної ділянки площею 0,1542 га. На земельній ділянці розташовуються об`єкти магістрального електропостачання, в даний час будується нова повітряна лінія, в зв`язку з чим практично неможливо використовувати земельну ділянку за її цільовим призначення та укладення договору є вимушеною необхідністю. Наявність охоронної зони повітряних ліній електропередач дозволяє відповідачу проводити ремонтні, будівельні, профілактичні роботи без її відому та попередження. Правові підстави щодо відмови у встановлені сервітуту у відповідача відсутні.
Просить встановити земельний сервітут щодо використання частини земельної ділянки площею 0,1542 га (площа охоронної зони повітряної лінії електропередач) на земельній ділянці за кадастровим № 0721187700:03:000:0203, загальна площа – 1,2785 га сервітуарію ПрАТ «Волиньобленерго» для належного обслуговування магістральної повітряної лінії електропередач на постійній та платній основі в інтересах власника земельної ділянки ОСОБА_3 . Встановити суму оплати за обмеження в користуванні земельної ділянки за кадастровим № 0721187700:03:000:0203, загальна площа – 1,2785 га, в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки щорічно. 
Позивач ОСОБА_4 20 вересня 2020 року звернувся з позовною заявою до ПрАТ «Волиньобленерго» про встановлення земельного сервітуту. Позов мотивує тим, що йому належить на праві власності земельна ділянка, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, площею 1,2579 га, розташована в с. Будятичі Іваничівського району Волинської області Старолішнянської сільської ради.
07 лютого 2019 року звернувся до відповідача з пропозицією укладення договору сервітуту земельної ділянки та направив проект договору на встановлення сервітуту для ознайомлення і погодження. Відповідач у листі від 26 лютого 2019 року відмовився від укладення договору, зазначивши про неможливість його підписання з підстав користування землями для потреб електроенергетичної галузі з 1957 року та передачею земельних ділянок їм в оренду для розміщення та обслуговування ліній електропередач.
Запропонований земельний сервітут встановлюється відносно частини земельної ділянки площею 0,4418 га. На земельній ділянці розташовуються об`єкти магістрального електропостачання, в даний час будується нова повітряна лінія, в зв`язку з чим практично неможливо використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням та укладення договору є вимушеною необхідністю. Наявність охоронної зони повітряних ліній електропередач дозволяє відповідачу проводити ремонтні, будівельні, профілактичні роботи без її відому та попередження. Правові підстави у відповідача щодо відмови у встановлені сервітуту відсутні.
Просить встановити земельний сервітут щодо використання частини земельної ділянки площею 0,4418 га (площа охоронної зони повітряної лінії електропередач) на земельній ділянці за кадастровим № 0721187700:03:000:0204, загальна площа – 1,2579 га сервітуарію ПрАТ «Волиньобленерго» для належного обслуговування магістральної повітряної лінії електропередач на постійній та платній основі в інтересах власника земельної ділянки ОСОБА_4 . Встановити суму оплати за обмеження в користуванні земельної ділянки за кадастровим № 0721187700:03:000:0204, загальна площа – 1,2579 га, в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки щорічно. 
Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 17 лютого 2020 року об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ПрАТ «Волиньобленерго» про встановлення земельного сервітуту з справою ОСОБА_3 до ПрАТ «Волиньобленерго» про встановлення земельного сервітуту. 
Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 13 квітня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ПрАТ «Волиньобленерго» про встановлення земельного сервітуту відмовлено повністю.
Представник позивачів ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. Відповідач на приватних земельних ділянках позивачів не тільки розташувало власні лінії електропостачання, здійснює планові та аварійні роботи, але й будує нову лінію електропостачання, застосовуючи спеціальну важку великогабаритну техніку. Всі роботи проводились без попередження власника. В процесі робіт було знищено велику кількість сінокісної трави, порушений верхній шар грунту, проведені земельні роботи. Позивачі не могли обробляти земельну ділянку та вирощувати культури через наявність потужних об`єктів електропостачання на наділах та відповідної охоронної зони. Для укладення договорів сервітуту ними були замовлені та проведені топографо-геодезичні роботи, схеми щодо встановлення охоронних зон. Відповідач відмовився підписувати договори. При цьому не надав розпорядження районної ради про передачу земельних ділянок йому в оренду і не надав таких договорів. У відповідача відсутній правовстановлюючий документ на землю. Суд не врахував вимоги статтей 19, 41 Конституції України, статті 19 Земельного кодексу, Закону України «Про землі енергетики та правий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів». Вважає, що власник земельної ділянки не може бути позбавлений права звернутись з вимогою про встановлення земельного сервітуту до особи, яка фактично володіє майном та будує на земельній ділянці, яка їй не належить. Земельні ділянки щодо яких має бути встановлений сервітут є пайовими наділами і не можуть бути відчужені, відповідач не може володіти земельними ділянками, тому що вони не відносяться до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики та іншого призначення, відповідач не може розпоряджатися земельними ділянками на власний розсуд. У позивачів відсутня інша можливість задоволення власних потреб щодо отримання прибутку із земель приватної власності, окрім як укладення договорів сервітуту на безстроковій та платній основі із її фактичним користувачем ПрАТ «Волиньобенерго». Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги позивачів в повному об`ємі.
Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу. Зазначає, що використання чужих земельних ділянок за договором земельного сервітут є суб`єктивним правом відповідача, а не його ообов`язком. Право вимоги про встановлення сервітуту належить особі, яка має намір користуватись чужою земельною ділянкою, до власника такої ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут, а не навпаки. Відповідач немає потреби у використанні земельних ділянок, належних позивачам, тому він не надав згоди на його укладення. Чинне законодавство не забороняє в межах охоронних зон повітряних ліній використовувати земельні ділянки, а лише накладає певні обмеження. Твердження позивачів про будівництво не відповідають дійсності. Повітряна лінія побудована у 1955 році і з того часу експлуатується. Позивачі набули земельні ділянки у 2009 році та були обізнані про існування об`єкта електроенергетики та пов`язані з ним обмеження. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,2785 га, кадастровий номер 0721187700:03:000:0203, розташована на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області, надана на підставі розпорядження Іваничівської РДА від 14.02.2006 № 56, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 827255 від 05 листопада 2009 року.
Позивачу ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,2579 га, кадастровий номер 0721187700:03:000:0204, розташована на території Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області, надана на підставі розпорядження Іваничівської РДА від 14.02.2006 № 56, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 827256 від 05 листопада 2009 року.
На території вказаних земельних ділянках розташована повітряна лінія електропередач та існує охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи. Повітряна лінія 35 кВ В-6 п/ст В-330 у с. Будятичі Іваничівського району була побудована у 1955 році та введена в експлуатацію для потреб народного господарства у 1957 році. Під час створення в процесі корпоратизації ДАЕК «Волиньобленерго», правонаступником якої є ПрАТ «Волиньобленерго», повітряна лінія 35 кВ була передана до статутного фонду ДАЕК «Волиньобленерго», що підтверджується Переліком майна затвердженого Фондом державного майна України 19 грудня 2016 року згідно з наказом Міністерства енергетики та електрифікації від 15 серпня 1995 року № 152 з інвентарним номером станом на 01 липня 1995 року – 031612 підпорядковим № 7044 у переліку. 
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 07 лютого 2019 року надіслали ПрАТ «Волиньобленерго» проекти договорів про встановлення земельних сервітутів на частину земельних ділянок, у яких вказали види земельного сервітуту, плату за його встановлення.
26 лютого 2019 року відповідач повідомив про неможливість підписання договору земельного сервітуту.
Частиною 1 статті 401 Цивільного Кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно частин 1, 2  статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Частиною 3 статті 402 ЦК України визначено, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України, якою передбачено, що право земельного сервітуту – це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).
Відповідно до ч.1 ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів. 
Право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності – від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту (частина перша, друга статті 404 ЦК України).
Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в даному випадку позивачі є власниками земельних ділянок, які можуть бути використані для задоволення потреб інших осіб – відносно них може бути встановлено земельний сервітут, а відповідач – ПрАТ «Волиньообленерго» – є особою заінтересованою у встановленні сервітуту на земельні ділянки позивачів з метою для задоволення своїх потреб у обслуговуванні повітряної лінії 35 кВ В-6 п/ст В-330 у с. Будятичі Іваничівського району. Особою яка має право вимагати встановлення сервітуту в даному випадку є відповідач – ПрАТ «Волиньобленерго».
Тлумачення вищенаведених положень цивільного і земельного законодавства України свідчить про те, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.
Позивачі обрали неналежний спосіб захисту своїх прав, так як право вимагати встановлення земельного сервітуту належить ПрАТ «Волиньообленерго» і суд першої інстанції правильно зазначив, що вони можуть звернутися за захистом свого права у інший спосіб.
У спорах про встановлення сервітуту, позивач має довести, що нормальне господарське використання його земельної ділянки є неможливим без обтяження сервітутом чужого нерухомого майна. У даному ж спорі позивачі просять накласти обтяження щодо частини своїх власних земельних ділянок.
Право встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Отже, підставою для встановлення сервітуту є відсутність у власника майна можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном – сервітуту. Закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.
Позивачі не довели, що без встановлення земельного сервітуту відносно їхніх земельних ділянок ними не можливо користуватися. Встановлення такого сервітуту як вимагають позивачі, позбавляє їх права, гарантованого ст. 41 Конституції України, на використання земельних ділянок за цільовим призначенням.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» землі енергетики – земельні ділянки, надані в установленому порядку для розміщення, будівництва та експлуатації енергогенеруючих підприємств, об`єктів альтернативної енергетики, об`єктів передачі електричної та теплової енергії, виробничих об`єктів, необхідних для експлуатації об`єктів енергетики, в тому числі баз та пунктів.
Відповідач не надав доказів, що спірні земельні ділянки відносяться до земель енергетики, чи передані йому в оренду, про те це не впливає на правильність вирішення спору. 
Згідно зі статтею 112 ЗК України охоронні зони створюються, зокрема, уздовж ліній електропередачі для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» охоронні зони об`єктів енергетики встановлюються вздовж повітряних та кабельних ліній електропередачі та навколо електростанцій, електропідстанцій, струмопроводів і пристроїв, для забезпечення нормальних умов експлуатації об`єктів енергетики, запобігання ушкодженню, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти. Охоронні зони уздовж повітряних ліній електропередачі встановлюються у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидва боки ліній від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на певній відстані залежно від напруги ліній електропередачі.
У статті 24 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» передбачено, що розміри охоронних та санітарно-захисних зон об`єктів енергетики залежно від їх конструкції та напруги встановлюються Кабінетом Міністрів України. Межі охоронних та санітарно-захисних зон об`єктів енергетики зазначаються в містобудівній документації, документації із землеустрою та кадастрових планах. Розмір охоронних та санітарно-захисних зон уздовж повітряних ліній електропередачі визначається паралельними прямими по обидва боки ліній від крайніх проводів на відстані від 2,0 до 40,0 метра залежно від напруги.
Постановою Кабінету Міністрів від 04 березня 1997 року № 209 затверджено Правила охорони електричних мереж (далі за текстом Правила).
Згідно із зазначеними Правилами електричними мережами, які підлягають охороні, вважаються трансформаторні підстанції, розподільні пункти і пристрої, струмопроводи, повітряні лінії електропередачі, підземні і підводні кабельні лінії електропередачі та споруди, які до них належать.
Відповідно до пункту 4 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року № 209, у межах охоронних зон землі у їх власників і користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими цими Правилами. Громадяни, яким надано у власність земельні ділянки, де знаходяться об`єкти електричних мереж, зобов`язані вживати належних заходів до збереження зазначених об`єктів.
Відповідно пункту 5 цих Правил охоронні зони електричних мереж встановлюються: уздовж повітряних ліній електропередачі – у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань 10 метрів до 20 кВ.
Одним із видів земельних сервітутів є право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій (пункт «в» частини першої статті 99 ЗК України).
Позивачам, при отриманні земельних ділянок, було відомо, що на них знаходиться повітряна лінія електропередачі та частина земельної ділянки безперервно експлуатується у відповідності до вимог охоронних зон об`єктів енергетик.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 – ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 13 квітня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий 

         Судді