ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/10834/18                                                             Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 липня 2020 року                                                                                    м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т., 
секретаря                                                  Суркової Д.О.,
за участю представників сторін:
від позивача - адвокат Лифар Д.В.,
від відповідача - Скрибка І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
У липні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач, апелянт, ГУ ДФС у місті Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 03 листопада 2017 року №0022684202 та №0022754202, якими визначено грошове зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб та військовому збору. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сума додаткового блага визначена відповідачем без урахування положень пункта 8 підрозділа 1 розділа ХХ Податкового кодексу України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що сума прощеного позивачу основного боргу по кредитному договору перевищує 50% мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01 січня звітного року, а отже є її доходом, який у повному обсязі, згідно з підпунктом 164.2.17 пункта 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб і з суми такого доходу позивач зобов`язана сплатити військовий збір. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує на тому, що до спірних правовідносин підлягають застосування положення пункта 8 підрозділа 1 розділа ХХ Податкового кодексу України, а отже сума податку обрахована відповідачем помилкового, оскільки база оподаткування розрахована неправильно. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.
Судом установлено, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків - фізичної особи позивача за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, за результатами якої складено акт від 22 вересня 2017 року № 1581/26-15-42-02-12/2918920309.
Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог:
- підпункта «д» підпункта 164.2.17 пункта 164.2 статті 164, підпункта 168.2.1 пункта 168.2 статті 168, пункта 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, позивачем не задекларовано дохід у вигляді основної суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором AT «Райффайзен Банк Аваль» у 2016 році, у розмірі 1760555,25 грн., відповідно, занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік у загальній сумі 316899,95 грн.;
- пункта 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, позивачем не нараховано та не перераховано до бюджету військовий збір в сумі 26408,33 грн. за 2016 рік з отриманого доходу у вигляді анульованого (прощеного) боргу кредитором. 
На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом 03 листопада 2017 року прийняті податкові повідомлення - рішення №0022684202, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 396124,94 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 316899,95 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 79244,99 грн. та № 0022754202, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у сумі 33010,41 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 26408,33 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 6602,08 грн. 
Не погоджуючись з правомірністю податкових повідомлень - рішень, ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом до суду.
Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення рішення є протиправними в частині включення 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати до розміру податку на доходи з фізичних осіб, військового збору, що вплинуло на розмір штрафних санкцій. Оскільки визначення розміру податку та штрафної санкції є повноваженням контролюючого органу, тому суд не здійснює відповідний розрахунок, відповідно оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними на всю суму.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходити до наступного.
За визначенням, наведеним у абзаці другому пункта 164.1 статті 164 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин (далі - ПК України), загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 14.1.54 пункта 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом його походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Згідно з підпунктом 164.2.17 пункта 164.2 статті 162 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
У відповідності до підпункта 14.1.47 пункта 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
У підпункті 164.2.17 пункта 164.2 статті 164 ПК України закріплено види додаткових благ, зокрема: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.
Положеннями підпункта 165.1.55 пункта 1665.1 статті 165 ПК України також закріплено, що до загального місячного (річного) дохода платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин, є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб сума боргу прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, за мінусом суми, що дорівнює 50% однієї мінімальної заробітної плати.
Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, під час здійснення розрахунку грошових зобов`язань з податку на додану вартість та військового збора, податковим органом наведені положення Податкового кодексу України не враховані.
Як установлено судом та не оспорюється сторонами по справі, АТ «Райффайзен Банк Аваль» у 2016 році прощено позивачу основну суму боргу (кредиту) у розмірі 1760555,25 грн.
Положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» закріплено, що розмір мінімальної заробітної плати із 1 січня 2016 року становить 1378,00 грн.
Отже, 50% мінімальної заробітної плати становить 689,00 грн. і ця сума підлягає виключенню з об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2018 року у справі №820/4692/17.
З огляду на викладене, сума податку, яка підлягає сплаті позивачем, становить 316775,92 грн. ((1760555,25 грн. - 689,00 грн.) х 18%), а штрафних (фінансових) санкцій - 79196,98 грн. (316775,92 грн. х 25%), а сума військового збора 26397,99 грн. ((1760555,25 грн. - 689,00 грн.) х 1,5%), а штрафних (фінансових) санкцій - 6599,49 грн. (26397,99 грн. х 25%).
Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення №0022684202 підлягає скасуванню в частині суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 124,03 грн. (316899,95 грн. - 316775,92 грн.) та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 28,01 грн. (79224,99 грн. - 79196,98 грн.), а податкове повідомлення - рішення №0022754202 підлягає скасуванню в частині суми грошового зобов`язання з військового збора у розмірі 10,34 грн. (26408,33 грн. - 26397,99 грн.) та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2,59 грн.
У решті зазначені податкові повідомлення - рішення є законними, а тому скасуванню не підлягають.
Посилання відповідача по постанову Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №826/16188/16 колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у цьому рішенні Судом не надано правового висновку щодо застосування наведених вище норм права.
Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України    за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України    підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 3 та 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 6 цієї правової норми закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, а згідно наявної у справі квитанції №144 від 12 липня 2018 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 4292,00  грн., то позивачу підлягає поверненню 1,72 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2020 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03 листопада 2018 року №0022684202 в частині суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 124,03 грн. та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 28,01 грн. та №0022754202 в частині суми грошового зобов`язання з військового збора у розмірі 10,34 грн. та суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2,59 грн.
Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (адреса: 04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 39439980) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 (одна) грн. 72 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 27 липня 2020 року.)