ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1166/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/3668/20 Категорія:  	Токова С. Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 липня 2020 року : Черкаський апеляційний  суд в складі:
   
суддів                                           Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.
за участю секретаря    Чуйко А.В.
                 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 червня 2020 року, постановлену в складі судді Токової С.Є., у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця про тимчасове обмеження у праві керувати транспортними засобами, стягувач: ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дахненко Руслан Олексійович, повний текст ухвали складено 04 червня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення державного виконавця про тимчасове обмеження у праві керувати транспортними засобами, стягувач: ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дахненко Руслан Олексійович, обґрунтовуючи скаргу тим, що в провадженні Центрального відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) знаходиться виконавчий лист №2-724/2010 виданий Смілянським міськрайонним судом про стягнення з нього на користь  ОСОБА_2  аліментів у розмірі ј частини заробітку на утримання неповнолітньої дитини.
20 березня 2020 року головний державний виконавець Дахненко Р.О. виніс постанову відносно ОСОБА_1 про тимчасове обмеження його у праві керування транспортними засобами. 
Скаржник зазначає, що вказана постанова позбавляє його можливості отримувати заробіток, чим ставить у скрутне матеріальне становище та порушує конституційне право на гідний рівень життя його сім`ї.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народився син, який у зв`язку зі станом здоров`я потребує частих медичних оглядів та процедур.
Скаржник офіційно не працює, а неофіційно підробляє на будівництві та оздобленні будинків. На даний час працює на об`єкті, який знаходиться в с. Личанка Київської області. Автомобіль, яким він керує є єдиним джерелом доходу боржника, за допомогою якого він добирається до місця роботи. Також позивач використовує автомобіль для перевозки, доставки будівельних матеріалів на об`єкт будівництва. 
На підставі викладеного скаржник просив суд скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дахненко Р.О. від 20 березня 2020 року про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 червня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не було доведено ту обставину, що обмеження права керування транспортними засобами позбавляє скаржника основного, законного джерела засобів для існування та прийшов до висновку, що державним виконавцем постанова про тимчасове обмеження у праві керувати транспортними засобами була прийнята відповідно до закону та в межах його повноважень.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись її необгунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким скасувати постанову державного виконавця про тимчасове обмеження скаржника у праві керування транспортними засобами.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом не було враховано , договір підряду за умовами якого , скаржником забезпечується перевезення будівельних матеріалів до об`єкту будівництва, також ним було надано до суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець, за основним видом діяльності: надання послуг таксі. Інші види діяльності: штукатурні роботи, покриття підлоги й облицювання стін, малярні роботи та скління. Вказує, що поданий документ судом не досліджувався, що є порушенням норм процесуального права. Заборона керувати скаржником транспортним засобом позбавляє його отримання доходу за основним видом діяльності – надання послуг таксі, а також можливості навіть періодично отримувати дохід від додаткових видів діяльності. Крім того вказує, що судом не було звернуто увагу на те, що скаржник використовує автомобіль для того щоб возити хворого сина до лікарень. Також судом проігноровано факт наявності у скаржника утриманців, а саме сина ОСОБА_3 та дружини, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а також сина ОСОБА_4 , на утримання якого він сплачує аліменти. Апелянт також не погоджується з висновком суду про те, що він не заперечує факт існування заборгованості по аліментам, оскільки на даний час в суді розглядається цивільна справа щодо розміру заборгованості по аліментам, в якому ОСОБА_1 заявляє вимоги про неправомірність нарахування державним виконавцем заборгованості з 2012 року та вважає, що така заборгованість може бути розрахована лише з лютого 2019 року.
У відзиві на подану апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечила проти задоволення апеляційної скарги зазначаючи, що боржником не надано ні до суду ні державному виконавцю будь-яких належних доказів , які б містили інформацію про те, що він використовує автомобіль для грузо-пасажирських перевезень чи офіційно працевлаштувався водієм і що саме обмеження у праві керування транспортними засобами є єдиним джерелом засобів для існування. Просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
З поданої скарги вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, яку просив скасувати.
В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового для дітей відповідного віку, починаючи з 18 березня 2009 року до її повноліття (а.с.35).
На виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 58494696 по виконанню виконавчого листа № 2-724/2010 від 30 березня 2010 року виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У зв`язку з тим, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 01 січня 2012 року за період з 01 січня 2012 року по 01 березня 2020 року складає в сумі 69399 гривень 91 копійка, що перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Черкаси) Дахненком Р.О. від 20 березня 2020 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2-724/2010 виданого 30 березня 2010 року.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положенням ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Зі змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
06 лютого 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і в Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування, з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.
Так відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у новій редакції за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, закон зобов`язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження зазначених прав боржника.
Критерієм для застосування вказаних заходів є «сукупний розмір заборгованості відповідних платежів за чотири місяці», а не сам розмір, який оспорюється боржником, а відповідач як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі визнає факт заборгованості з лютого 2019 року, тобто більше ніж за чотири місяці, що вірно було зазначено судом першої інстанції в судовому рішенні.
Відповідно до ч. 4 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»   строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
У випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов`язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження прав боржника як спосіб виконання рішення суду.
Згідно з п. 1 ч. 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано, зокрема,  в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що тимчасове обмеження його у праві керування транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела для існування, оскільки він здійснює надання послуг таксі. 
Однак відповідних доказів на підтвердження своїх доводів, окрім витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, останній суду не надав.
Дійсно, з наданого скаржником витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, вид діяльності штукатурні роботи, покриття підлоги й облицювання стін, малярні роботи та скління, а також надання послуг таксі (основний).
Однак скаржником не надано інших доказів того, що він, як на момент винесення оскаржуваної постанови, так і на даний час дійсно здійснює таку господарську діяльність, як надання послуг таксі та що така діяльність є єдиним законним джерелом засобів для існування. Крім того, скаржник у скарзі на рішення державного виконавця та в апеляційній скарзі вказував, що він також займається ремонтними оздоблювальними роботами будинків, що спростовує його твердження про те, що надання послуг з перевезення таксі є єдиним джерелом отримання прибутку.
Крім того, в Україні ліцензування господарської діяльності здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», згідно з п.п. 24 ч. 1 ст. 7 якого у сфері перевезень автомобільним транспортом ліцензуванню підлягає господарська діяльність з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.
Також, 02 грудня 2015 року Постановою Кабінету Міністрів України № 1001 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, відповідно до частини 3 яких їх дія поширюється на суб`єктів господарювання юридичних та фізичних осіб - підприємців, які провадять господарську діяльність з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом (далі - господарська діяльність).
Отже діяльність з перевезення пасажирів є ліцензійною, а доказів того, що йому видавалась ліцензія на перевезення пасажирів на таксі скаржником суду не надано.
Окрім цього згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказаний запис здійснений 22 травня 2020 року, тобто під час провадження в даній справі і за дев`ять днів до судового засідання.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що він не ухилявся від сплати аліментів є необґрунтованим та спростовується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, яка значно перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.
Підставою для застосування правил частин 9, 10 статті 71 Закону є наявність заборгованості у визначеному розмірі станом на час застосування обмежувального заходу.
Наявність у платника аліментів інших осіб на утриманні не позбавляє боржника обов`язку по матеріальному забезпеченню сина та не звільняє від обов`язку виконувати судове рішення. Такі обставини враховуються при визначенні розміру стягнутих аліментів.
Посилання в апеляційній скарзі на договір підряду також є необґрунтованим, оскільки за умовами вказаного договору передбачено лише доставка власним транспортним засобом, а відтак керування ним може здійснюватись іншими особами.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 червня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця про тимчасове обмеження у праві керувати транспортними засобами, стягувач: ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дахненко Руслан Олексійович – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови виготовлений  23 липня 2020  року.  

       Судді