Ухвала
Іменем України

05 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 454/710/13-к
провадження № 51-4695 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду 
від 10 вересня 2020 року. 
Ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області 
від 02 квітня 2013 року відмовлено у задоволенні скарги  ОСОБА_4 на бездіяльність працівників Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області щодо невнесення відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР). 
На вказане судове рішення ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, датовану 22 серпня 2020 року. Проте ухвалою судді Львівського апеляційного суду від 10 вересня 
2020 року у відкритті провадження за цією скаргою відмовлено.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду 
і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, посилаючись при цьому 
на норми Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Конституції України, статей 6, 13, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Конституційного суду України № 4-р(ІІ)/2020 від 17 червня 2020 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей 
про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
Перевіривши доводи касаційної скарги, копію ухвали апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити на таких підставах. 
З огляду на п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Відповідно до положень ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують 
або скасовують відповідальність особи. Цією нормою закріплено загальний принцип безпосередньої дії закону в часі, який передбачає поширення дії відповідного закону чи нормативно-правового акту лише на ті відносини, які виникли вже після набуття ним чинності.
Частиною 2 ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти 
за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення 
або набрання ними чинності.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р(ІІ)/2020 від 17 червня 
2020 року положення ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, 
яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Зважаючи на викладене, оскарженню в апеляційному порядку підлягають саме 
ті ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення 
до ЄРДР, які постановлені вже після визнання неконституційними положень ч. 3 
ст. 307 КПК, тобто після 17 червня 2020 року.
Як убачається з матеріалів касаційного провадження, ОСОБА_4 звернувся 
до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 02 квітня 2013 року, якою відмовлено 
у задоволенні його скарги на бездіяльність працівників Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області щодо невнесення відомостей про злочин до ЄРДР.
Тобто ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді, яка відповідно 
до редакції ч. 3 ст. 307 КПК, що діяла на момент постановлення відповідної ухвали, 
не підлягала оскарженню в апеляційному порядку.
З касаційної скарги та копії ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що суддя-доповідач, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою 
ОСОБА_4 , послався на положення ч. 3 ст. 309 КПК, в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, оскільки така ухвала слідчого судді не входить до переліку судових рішень, які можуть бути оскарженні в апеляційному порядку. 
Таким чином апеляційний суд обґрунтовано, посилаючись на ч. 4 ст. 399 КПК, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою 
ОСОБА_4 , з чим погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
Положеннями ч. 4 ст. 399 КПК передбачено, що суддя-доповідач відмовляє 
у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, 
яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 та копії ухвали апеляційного суду 
не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 
на ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                      ОСОБА_2                           ОСОБА_3