ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 640/19220/13
провадження № 61-16725 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                      Касаційного цивільного суду 
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», підписану адвокатом Бауманом Юрієм Тіберійовичем, який діє в інтересах товариства, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року у складі судді Сенаторова В. М., постанову апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року у складі колегії суддів Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 213 053,05 грн, з яких: 124 222,16 доларів США заборгованості по тілу кредиту, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 жовтня 2013 року (7,993 грн за 1 долар США) складає 992 907,72 грн; 50 730,28 доларів США заборгованості по нарахованих та не сплачених відсотках, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 жовтня 2013 року складає 405 487,13 грн; 4 814 658,20 грн пені за несвоєчасне повернення суми кредиту.
 
В обґрунтування позову зазначає, що 03 квітня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», уклало з ОСОБА_1 кредитний договір № ML702/818/2008, згідно умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 130 000 доларів США строком до 03 квітня 2023 року.
 
03 квітня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки №SR-702/818/2008.
 
20 липня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором від 03 квітня 2008 року № ML702/818/2008.
 
Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, зокрема не виконується графік платежів, порушується порядок та строки сплати відсотків, у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2013 року утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2017 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено, стягнуто солідарно із відповідачів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором від 03 квітня 2008 року № ML702/818/2008 в розмірі 6 213 053,05 грн.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що в порушення умов кредитного договору та договору поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконали, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року змінено, зменшено розмір пені, стягнутої солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з 4 814 658,2 грн до 2 000 000 грн, та загальну суму стягнення з 6 213 053,05 грн до 3 398 394,85 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.
 
Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «ОТП Факторинг», виходив із того, що уточнені позовні заяви товариства до провадження судом не приймались, вимоги, викладені в них, не були предметом розгляду суду першої інстанції.
 
Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , виходив із того, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, тому підлягає зменшенню з 4 814 658,2 грн до 2 000 000 грн.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , зупинено виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року та постанови апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року.
 
У червні 2018 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в інтересах якого діє адвокат Бауман Ю. Т., подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2018 року поновлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» строк на касаційне оскарження рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2017 року та постанови апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року, відкрито касаційне провадження в даній справі за касаційною скаргою ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2020 року дану справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
 
Зазначає, що позивач пропустив позовну давність, оскільки відповідачі не виконують зобов`язання за кредитним договором з 10 липня 2010 року, з цього часу у позивача виникло право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, тому позовна давність починає свій перебіг не з моменту направлення досудових вимог, а з моменту виникнення порушеного права у позивача, тобто з 10 липня 2010 року.
 
Стверджує, що пропуск шестимісячного строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, є підставою для відмови у позові, як встановлено правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1265цс16.
 
Вказує, що досудова вимога, направлена поручителю, не може бути підставою для дострокового повернення кредиту, оскільки відсутні докази отримання її поручителем.
 
У касаційній скарзі представник ПАТ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, направити справу на новий розгляд у суд першої інстанції.
 
Зазначає, що судами не враховано зміни позовних вимог ПАТ «ОТП Факторинг Україна» про зменшення сум, які підлягають стягненню, з 6 213 053,05 грн до 6 205 563,97 грн, доповнення позову вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, виселення.
 
Стверджує, що суд першої інстанції при визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, застосував офіційний курс НБУ гривні до долара США станом на 01 жовтня 2013 року, тоді як повинен був застосувати курс станом на день ухвалення рішення, посилається на пункт 14 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14.
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
Відзив/заперечення на дану касаційну скаргу до Верховного Суду від інших учасників справи не надходили.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 03 квітня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № МL702/0818/2008, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 130 000 доларів США зі строком повернення до 03 квітня 2023 року та сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі.
 
Сторони визначили, що погашення заборгованості по тілу кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів.
 
З метою належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором 03 квітня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки № SR - 702/818/2008, відповідно до якого остання зобов`язалась відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.
 
20 липня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за вищевказаним кредитним договором.
 
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року у справі № 640/3422/16 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим, встановлено, що останній платіж ОСОБА_1 по кредитному договору був здійснений 10 червня 2010 року, досудова вимога боржнику та поручителю була направлена 15 травня 2013 року.
 
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належним чином, у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 6 213 053,05 грн, з яких 124 222,16 доларів США заборгованості по тілу кредиту, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 жовтня 2013 року (7,993 грн за 1 долар США) становить 992 907,72 грн; 50 730,28 доларів США заборгованості по нарахованим та не сплаченим відсоткам в сумі, що за офіційним курсом НБУ станом на 01 жовтня 2013 року становить 405 487,13 грн; 4 814 658,2 грн пені за несвоєчасне повернення суми кредиту.
 
Позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пред`явлено 05 листопада 2013 року. 
 
23 жовтня 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надало суду уточнену позовну заяву, у якій зазначила третього відповідача тадоповнила вимоги вимогоюпро звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Згідно журналу судового засідання від 23 жовтня 2017 року судом у прийнятті уточненої позовної заяви відмовлено.
 
25 жовтня 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало уточнену позовну заяву через канцелярію суду.
 
Згідно журналу судового засідання від 25 жовтня 2017 року питання про її прийняття судом не вирішувалось.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягають частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до яких воно мають ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Відповідно до частини другої статті 31 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи у суді першої інстанції) крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.
 
Відповідно до частини восьмої статті 193 ЦПК України під час судових дебатів не можна подавати нові докази, заяву про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог.
 
Оскільки 23 жовтня 2015 року суд першої інстанції ухвалив рішення про перехід до судових дебатів, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність підстав для прийняття уточненої позовної заяви, у якій позивач зменшив розмір позовних вимог і змінив предмет позову, доповнивши його новими вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. 
 
У своїх вимогах ТОВ «ОТП Факторинг України» просило стягнути заборгованість по тілу кредиту та процентах, яка була визначена у доларах США із зазначенням еквіваленту в гривнях на час подання позову, яку суд першої інстанції задовольнив, стягнувши заборгованість у гривні на час подання позову, а апеляційний суд залишив таке рішення без змін. 
 
Колегія суддів уважає, що таке рішення суду є передчасним, суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином наявні докази у справі, не звернув уваги на те, що банк надав кредит в іноземній валюті.
 
У зв`язку з вищенаведеним рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд в апеляційний суд.
 
Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 , то вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
 
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції на час спірних правовідносин порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не предявить вимоги до поручителя.
 
У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
 
У разі пред`явлення вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині відповідних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
 
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 20 червня 2018 року у справі № 758/6863/14-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14.
 
Суди при встановленні розміру заборгованості, яка підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя, дійшли правильного висновку, що позовна давність щодо вимоги про дострокове повернення кредиту не була пропущена, оскільки вимогу направлено 15 травня 2013 року, а позивач звернувся з позовом 05 листопада 2013 року. 
 
Однак, встановивши, що останній платіж відповідачем був вчинений 10 червня 2010 року, а позивач звернувся в суд із позовом 05 листопада 2013 року, суди дійшли передчасного висновку про повне задоволення позовних вимог у частині солідарного стягнення з позичальника та поручителя заборгованості по тілу кредиту та процентах, адже не врахували, що з моменту виникнення простроченої заборгованості до звернення із позовом у суд минуло більше трьох років, тому з часу несплати кожного з платежів потрібно обраховувати позовну давність для пред`явлення вимог до боржника та встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) шестимісячний строк для пред`явлення вимог до поручителя.
 
Окрім цього, суди першої та апеляційної інстанцій стягнули заборгованість по кредитному договору станом на 01 жовтня 2013 року. 
 
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
 
Ураховуючи встановлені судами обставини щодо пред`явлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту 15 травня 2013 року, рішення судів про стягнення заборгованості по процентах та пені, нарахованих за період до 01 жовтня 2013 року, є необґрунтованим.
 
Верховний Суд відповідно до статті 400 ЦПК України перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Ураховуючи наведене, наявні підстави для скасування рішення апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд у суд апеляційної інстанції.
 
Для вирішення спору мають значення та підлягають встановленню обставини щодо періоду, за який стягується заборгованість по кредитному договору, дат сплати щомісячних платежів, з яких починає перебіг позовна давність щодо кожного з них, періоду, за який утворилася прострочена заборгованість зі сплати чергових платежів, а також розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, положень частини четвертої статті 559 ЦК України, а також зміни строку виконання зобов`язання через пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту.
 
У зв`язку з вищезазначеним колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційних скарг ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», скасування рішення апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», підписану адвокатом Бауманом Юрієм Тіберійовичем, який діє в інтересах товариства, задовольнити частково.
 
Постанову апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року скасувати, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Головуючий                                                                                          В. І. Крат
 
Судді                                                                                                       Н. О. Антоненко
 
      І. О. Дундар
 
      Є. В. Краснощоков
 
      М. М. Русинчук