МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 490/527/17 
Провадження № 22-з/812/57/20 
 
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах : 
головуючого – Темнікової В.І.,
суддів – Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В., 
із секретарем судового засідання – Горенко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 490/527/17 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Корабельного відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, третя особа Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання права власності на транспортний засіб та зняття арешту з автомобіля, 
в с т а н о в и л а :
В січні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому посилався на те, що 01 травня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу автомобілю, за умовами якого він придбав транспортний засіб GEELY CK 1.5, бежевого кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 . На підставі п.5.1. укладеного договору, того ж дня транспортний засіб було передано йому на підставі акту прийому - передачі. ОСОБА_2 надала йому технічний паспорт на автомобіль та довіреність на розпорядження вищевказаним автомобілем, після чого він забрав автомобіль та став ним користуватися у своїх цілях, вважав його своєю власністю та технічно його обслуговував. Повний розрахунок за придбаний транспортний засіб згідно умов укладеного договору, мав місце 25.07.2012 року. Згодом він звернувся до ОСОБА_2 з приводу нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, однак остання повідомила, що за сімейними обставинами не має такої можливості. Коли він намагався звернутися до неї вдруге, її телефон був вимкнений. В подальшому він звернувся до відповідного територіального органу, що здійснює державну реєстрацію транспортних засобів з метою переоформити автомобіль на своє ім`я, але дізнався, що вищевказаний автомобіль є обтяжений та не може бути переоформленим з тих підстав, що у провадженні Корабельного ВДВС Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості, в межах якого накладено арешт на рухоме майно боржника. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі - продажу транспортного засобу GEELY CK 1.5, бежевого кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, укладений 01 травня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 .
В подальшому позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в якій посилаючись на те, що реєстрацію транспортного засобу не було здійснено ним вчасно з поважних причин, а також на дійсність договору купівлі - продажу спірного автомобіля, просив визнати за ним право власності на транспортний засіб GEELY CK 1.5, бежевого кольору, державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, та скасувати арешт вказаного транспортного засобу, накладений Корабельним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження по виконанню рішення суду про стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_2 кредитної заборгованості.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року уточнений позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки GEELY CK 1.5, державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2006, колір бежевий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , звільнено зазначений автомобіль з-під арешту, накладеного Корабельним відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції Постановою від 23 жовтня 2014 року, ВП № 41591034 та скасовано заборону на його відчуження. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Не погодившись з зазначеним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Корабельного відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, третя особа ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання права власності на транспортний засіб та зняття арешту з автомобіля.
03 червня 2020 року до Миколаївського апеляційного суду надійшла заява від представника АТ КБ «Приватбанк» про ухвалення додаткового рішення до постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року щодо розподілу судових витрат.
Заява мотивована тим, що зазначеною постановою апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, однак не вирішено питання про розподіл судових витрат.
У зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Миколаївської області у відповідності до Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення нових апеляційних судів в апеляційних округах», склад суду для розгляду заяви визначено відповідно до частини 1 статті 33 ЦПК. 
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до правил підпунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК, апеляційний суд вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи судом першої та апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Представник АТ КБ «Приватбанк» у заяві просить про ухвалення додаткового рішення для вирішення питання про розподіл судового збору, сплаченого ПАТ КБ «Приватбанк» за подання апеляційної скарги у сумі 1102,50 грн., посилаючись на те, що судом не вирішено питання про розподіл судових витрат.
Підстави та порядок розподілу судових витрат передбачені статтями 141, 142 ЦПК України.
Так, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи при подачі апеляційної скарги ПАТ КБ «Приватбанк» було сплачено судовий збір у розмірі 1102,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № PROM4BD4QQ від 24 січня 2018 року ( а.с. 79).
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року скасовано та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
За такого витрати ПАТ КБ «Приватбанк» по сплаті судового зборку за подачу апеляційної скарги повинні бути стягнуті з позивача на користь апелянта.
Однак, питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в постанові апеляційного суду від 14 березня 2018 року не вирішено, що є підставою для ухвалення додаткового рішення.
Матеріали справи свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом майнового характеру, а саме про визнання права власності на транспортний засіб та зняття арешту з автомобіля. Ціна позову відповідно до оцінки майна від 06.06.2017 року становить 73490 грн.
Підпунктом 1 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлена ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином при поданні позову позивач мав би сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 734,90 грн.( 1% х 73490).
Підпунктом 6 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду встановлена ставка судового збору у розмірі 150 відсоток ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
Таким чином за подачу апеляційної скарги апелянт повинен був сплатити 1102,35 грн. (734, 90 грн. х150%). 
Відповідно до платіжного доручення № PROM4BD4QQ від 24 січня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» за подачу апеляційної скарги сплачено 1102,50 грн. судового збору. 
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги письмові докази, які підтверджують сплату ПАТ КБ «Приватбанк» судового збору у розмірі 1102,50 грн. при подачі апеляційної скарги (а.с.79) колегія суддів приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткової постанови з цього питання.
Керуючись ст. ст. 141, 270, 368 ЦПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - 1102 ( одна тисяча сто дві) грн. 50 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий 
Судді: 

Повний текст додаткової постанови складено 16 липня 2020 року.