ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1109/19  Номер провадження 22-ц/814/1873/20	Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Ачкасовій О.Н. 
учасники справи: 
представник позивача - адвокат Гуйванюк Й.Є
представник відповідача – адвокат Підлипенський Д.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року, ухвалене суддею Клименко С.М., повний текст рішення складено 09 червня 2020 року

у справі за позовом  ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушено прогулу, -

В С Т А Н О В И В:
22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 26.06.2019 №658к про його звільнення, поновити його на роботі на посаді головного інженера регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та стягнути з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 18 706,80 грн., судові витрати покласти на відповідача.

У подальшому позивач неодноразово доповнював свої позовні вимоги та підтримуючи їх в частині визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, остаточно просив стягнути з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 243 188, 40 грн.

Позовна заява мотивована тим, що з 21.02.2018 р. він призначений та працював в ДП «Укравтогаз» на посаді головного інженера регіонального виробничого управління «Харківавтогаз». Його права, обов`язки та функції закріплені у відповідній посадовій інструкції. Наприкінці червня 2019 року його було викликано до головного офісу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» (м. Київ), куди він прибув 26.06.2019 р., де його було ознайомлено з наказом № 658к від 26.06.2019 р., яким до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи. В цей же день з ним було проведено остаточний розрахунок та видана трудова книжка. Таким чином, відповідач 26.06.2019 р. в односторонньому порядку зі своєї ініціативи розірвав з ним трудовий договір за п.1 ч.1 ст. 43 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Вважає, що відповідач прийняв необґрунтоване та необ`єктивне рішення про його звільнення, службове розслідування не проводилося, пояснення в нього не відбиралися. Наказ №658к від 26.06.2019 р. не містить чіткого формулювання характеру допущеного ним порушення, причина звільнення чітко не сформульована, спірний наказ не містить посилань на пункт посадової Інструкції, який він, нібито порушив, звільнення проведено більше ніж через шість місяців після тих подій, на які посилається відповідач як на підставу його звільнення. Крім цього, позивач зазначає, що згідно посадової Інструкції та положення про РВУ, головний інженер РВУ пошуком працівників не займається, особистих графіків роботи працівникам не складає. Дані функції покладаються на кадрову службу та начальників заправних станцій. В той же час, в силу положень посадової інструкції у часи заміщення керівника РВУ «Харківавтогаз» він наділений правом на підписання наказів про прийом на роботу та звільнення з роботи працівників РВУ «Харківавтогаз». Ні посадовою Інструкцією, ні іншими внутрішніми актами ДП «Укравтогаз» не передбачено, що на нього, як на головного інженера РВУ «Харківавтогаз», покладається щоденний контроль діяльності працівників на всіх заправних станціях, що входили до складу РВУ «Харківавтогаз». Контроль діяльності працівників заправних станцій РВУ «Харківавтогаз» здійснюється безпосередньо начальниками таких станцій. Обов`язки головного інженера він виконував у відповідності до посадової Інструкції.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 26.06.2019 №658к про звільнення з роботи ОСОБА_1 , головного інженера регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» з 26 червня 2019 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства, згідно п.1 ст. 41 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного інженера регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» з 26 червня 2019 року .
Стягнуто з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 243 188,40 грн. 
Стягнуто з Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 3 200,28 грн. судового збору у дохід держави.

               Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 займав посаду головного інженера РВУ «Харківавтогаз». Внутрішні акти ДП «Укравтогаз» в їх редакції на час виникнення спірних правовідносин не покладали на ОСОБА_1 функцій контролю за щоденним виходом на роботу працівників РВУ та правильністю оформлення табелів обліку робочого часу таких працівників. Організація роботи на місцях (АГНКС) та контроль за дотриманням щоденної трудової дисципліни персоналом АГНКС покладена безпосередньо на начальника відповідної АГНКС. Табелі обліку робочого часу працівників АГНКС складені начальником АГНКС, підписані відповідальним працівником з кадрової роботи, економістом, бухгалтером та затверджені начальником РВУ. Підпис чи погодження позивача ОСОБА_1 на них відсутні. Отже, висновок відповідача про внесення ОСОБА_1 неправдивих відомостей до офіційних та фінансових документів підприємства не знайшов свого підтвердження. Крім того, суд визнав, що відповідачем пропущено строк на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.
В апеляційній скарзі ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України», посилаючись на неналежне та недостатнє дослідження обставин справи, що унеможливило встановлення фактичних даних, які мають значення для її правильного вирішення, невідповідність висновків, суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що наказ від 26.06.2019 №658к про звільнення з роботи ОСОБА_1 , головного інженера регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз», з 26 червня 2019 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків керівником підприємства, згідно п.1 ст. 41 КЗпП України законний, обґрунтований, виданий відповідно до положень КЗпП України та відомчих Інструкцій, тому позов не підлягає задоволенню. Підставою даного наказу є акт службового розслідування щодо фіктивного працевлаштування працівників РВУ "Харківавтогаз» ДП "Укравтогаз» від 27.05.2019 р. Порушення, а саме фіктивне працевлаштування ОСОБА_2 та інших осіб, спричинення матеріальної шкоди підприємству, внесення та використання недостовірної інформації до офіційних та службових документів, зловживання службовим становищем допущені ОСОБА_1 під час його перебування на посаді начальника РВУ «Харківавтогаз». Застосований вид дисциплінарного стягнення відповідає тяжкості допущеного позивачем порушення трудової дисципліни, порядок застосування дисциплінарного стягнення, який передбачений ст. 149 КЗпП України, був дотриманий, а тому судом було неправильно трактовано вказану норму закону. Вважає, що шестимісячний строк для застосування дисциплінарного стягнення не пропущено.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанці повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (ДП «Укравтогаз») створене відповідно до рішення правління Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та зареєстроване як юридична особа 22.01.2009 р. Основний вид діяльності реалізація автомобільного газу через мережу заправних станцій (т.2 а.с.127-137).

Наказом ДП «Укравтогаз» №48-к від 10.05.2017 р. ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду заступника начальника Регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» (т.1 а.с. 122).

Наказом по підприємству від 27.06.2017 р. №94к ОСОБА_1 призначений виконуючим обов`язки начальника РВУ «Харківавтогаз» (т.1 а.с. 125).

Наказом від 25.07.2017 р. №125к ОСОБА_1 призначений начальником РВУ «Харківавтогаз» (т.1 а.с. 124).

Відповідно до наказу №16к від 21.02.2018 р. ОСОБА_1 переведений на посаду головного інженера РВУ «Харківавтогаз» (т.1 а.с. 126).

У квітні 2019 року за розпорядженням керівника ДП «Укравтогаз» комісією у складі працівників ДП «Укравтогаз» проведено службове розслідування щодо випадків фіктивного працевлаштування в ДП «Укравтогаз». За наслідками розслідування складено акт від 17.05.2019 р. (т.2 а.с. 1-41).

Відповідно до вказаного акту службового розслідування від 17.05.2019 р. перевіркою встановлено, що у період з червня 2017 по лютий 2019 до списку працівників РВУ «Харківавтогаз» був включений громадянин ОСОБА_2 , який обов`язків за трудовим договором не виконував, до роботи не приступив, на території заправної станції не з`являвся. В акті зазначено, що посадовими особами РВУ «Харківавтогаз» здійснювалось табелювання даного працівника, без фактичного виконання ним роботи за посадовою інструкцією, а також, відбувалася виплата заробітної плати даному працівнику. За даними акту ОСОБА_2 безпідставно виплачена заробітна плата на суму 115 064,56 грн.(т.2 а.с. 19).

На підставі висновків акту службового розслідування від 17.05.2019 директором ДП «Укравтогаз» прийнято рішення про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , головним інженером РВУ «Харківавтогаз», який своїми діями допустив грубе порушення умов трудового договору, укладеного між ним та ДП «Укравтогаз» на виконання обов`язків головного інженера РВУ «Харківавтогаз».

З наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомлений 26.06.2019. В цей день йому була видана трудова книжка та проведено остаточний розрахунок (т.1 а.с. 121).

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний наказ про звільнення позивача не пояснює, у чому полягає суть допущеного ним порушення. Долучений відповідачем до справи акт службового розслідування від 17.05.2019 також не містить опису діянь самого ОСОБА_1 , які суперечать чи не відповідають положенням його посадової інструкції та інших внутрішніх актів підприємства. Вказаний акт перевірки містить лише загальні відомості про те, як організована кадрова робота у підрозділах ДП «Укравтогаз», однак, не містить аналізу діяльності безпосередньо позивача ОСОБА_1 . Наказ про звільнення та акт службового розслідування не обґрунтовують та не конкретизують підстав для накладення на працівника дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Посадова інструкція головного інженера РВУ «Харківавтогаз», затверджена директором ДП «Укравтогаз» 17.12.2010 р., визначає, що головний інженер РВУ виконує обов`язки начальника РВУ на час його відсутності згідно з наказом (пункт 2.39). У свою чергу, посадова інструкція начальника РВУ «Харківавтогаз», затверджена директором ДП «Укравтогаз» 17.12.2010 р., встановлює, що начальник РВУ вживає заходів щодо забезпечення Управління кваліфікованими кадрами в межах затвердженого штатного розпису (пункт 2.8). Пунктом 6.6.7 Положення про РВУ «Харківавтогаз», затвердженого директором ДП «Укравтогаз» 04.05.2010 р., передбачено, що начальник РВУ уповноважений приймати на роботу та звільняти з роботи працівників Управління та застосовувати до них заходи дисциплінарного стягнення та заохочення. Таким чином, згідно положень внутрішніх актів ДП «Укравтогаз», головний інженер регіонального виробничого управління, у період виконання ним обов`язків начальника управління, наділений повноваженнями підписувати накази про прийом та звільнення з роботи працівників у межах штатної структури такого управління (т.1 а.с. 149-157).

Зміст робочих інструкцій наповнювача балонів АГНКС м. Лозова та АГНКС №2 м. Дніпропетровськ РВУ «Харківавтогаз» свідчить, що наповнювач балонів приймається на роботу за поданням начальника АГНКС і підпорядковується безпосередньо начальнику АГНКС та майстру (пункти 1.2.-1.3. інструкцій) (т.3 а.с. 80-91).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 займав посаду головного інженера РВУ «Харківавтогаз». Внутрішні акти ДП «Укравтогаз», в їх редакції на час виникнення спірних правовідносин, не покладали на ОСОБА_1 функцій контролю за щоденним виходом на роботу працівників РВУ та правильністю оформлення табелів обліку робочого часу таких працівників. Організація роботи на місцях (АГНКС) та контроль за дотриманням щоденної трудової дисципліни персоналом АГНКС покладена безпосередньо на начальника відповідної АГНКС.

Щодо табелів обліку робочого часу та змінного журналу на АГНКС, суд першої інстанції встановив, що табелі обліку робочого часу працівників АГНКС складені начальником АГНКС, підписані відповідальним працівником з кадрової роботи, економістом, бухгалтером та затверджені начальником РВУ. Ці документи не передбачають підпису чи погоджень головного інженера РВУ, підпис чи погодження позивача ОСОБА_1 на них відсутні.

Окрім цього, табелі обліку робочого часу свідчать про те, що наповнювач балонів ОСОБА_2 обліковувався як працівник за п`ятиденним робочим тижнем та двома вихідними днями. У свою чергу, змінний журнал АГНКС відображає роботу лише тих працівників, які працювали за змінним графіком роботи. Вказані документи можуть свідчити про те, що наповнювач балонів ОСОБА_2 обліковувався за іншим графіком, ніж інші працівники АГНКС. Однак, ці документи, окремо чи у сукупності, не свідчать про протиправність дій позивача ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що висновок відповідача про внесення позивачем неправдивих відомостей до офіційних та фінансових документів підприємства не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що зібрані у справі докази не обґрунтовують законності звільнення позивача.

Посилання відповідача на обставину відкриття кримінального провадження за наслідками проведеної ДП «Укравтогаз» перевірки відхилені судом першої інстанції в силу презумпції невинуватості та положень статті 76 ЦПК України, оскільки обставина внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є доказом у справі.

Крім зазначеного, суд першої інстанції встановив, що відповідачем пропущено строк на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, передбачений ст. 148 КЗпП України, що є безумовною підставою для визнання застосованого стягнення незаконним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у п.27 роз`яснив, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Верховний Суд України у своїй судовій практиці вказував на те, що якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, це не дає підстав для звільнення керівника за пунктом 1 статті 41 КЗпП України.

Для такого випадку наказ про звільнення повинен містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків, яке стало підставою для звільнення керівника.

Крім того, звільнення за пунктом 1 статті 41 КЗпП України є дисциплінарним стягненням і допускається з додержанням правил, встановлених для застосування таких стягнень.

Зокрема, частиною першою статті 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ч.1 ст.147-1 КЗпП).

Відповідно до статті 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно зі статею 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
При цьому, зі змісту наказу № 658- к від 26.06.2019 року вбачається, що до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за результатами проведеного службового розслідування за фактами фіктивного працевлаштування в РВУ «Харківавтогаз» ДП «Украавтогаз» а саме: ОСОБА_3 - машиніста компресорних установок 4 розряду АГНКС м. Звенігородка, ОСОБА_4 - наповнювача балонів 4 розряду АГНКС м. Звенігородка, ОСОБА_5 - машиніста компресорних установок АГНКС м. Херсон, ОСОБА_2 - наповнювача балонів 4 розряду АГНКС м. Дніпро, ОСОБА_6 - наповнювача балонів 4 розряду АГНКС м. Лозова, ОСОБА_7 - провідного інженера апарату при керівництві, про що складено акт службового розслідування РВУ «Харківгаз» ДП «Укравтогаз» від 27.05.2019 року, встановлено грубе порушення фінансово-господарської діяльності РВУ «Харківавтогаз» з внесенням та використанням недостовірної інформації до офіційних і службових документів підприємства та зловживанням службовим становищем ОСОБА_1 , головним інженером регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз (т.1 а.с. 13).
По справі вбачається, що числа із перелічених у наказі працівників лишевідносно ОСОБА_2 наказом заступника начальника регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз  Хаменушка В.М. від 19.06.2017 №ХФ/105-К на роботу на посаду наповнювача балонів 4 розряду АГНКС м. Лозова прийнято громадянина ОСОБА_2 , який у подальшому був переведений в межах РВУ «Укравтогаз» на посаду наповнювача балонів АГНКС-2 м. Дніпро, а наказом від 08.02.2019 №ХФ/16-К був звільнений з роботи за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України.
Отже, позивач не немає жодного відношення до фактів працевлаштування інших працівників, окрім ОСОБА_2 , що підтверджується виявленими перевіркою доказами.
При цьому, апеляційний суд у складі колегії суддів звертає увагу на те, що  суд першої інстанціїсуд прийшов до правильного висновку про те, що відповідачем пропущено строк на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, виходячи з того, що ч. 2 ст. 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку, обставина прийняття працівника на роботу, яка розцінена відповідачем як фіктивне працевлаштування, мала місце 19.06.2017 р., а дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення згідно наказу №658к застосоване до позивача 26.06.2019 р., що є безумовною підставою для визнання застосованого стягнення незаконним. 
Доводи апеляційної скарги про те, що саме фіктивне працевлаштування  ОСОБА_2  та інших осіб, спричинення матеріальної шкоди підприємству, внесенні та використання недостовірної інформації до офіційних та службових документів, зловживання службовим становищем стали можливі завдяки грубому порушенню своїх службових обов`язків ОСОБА_1  під час перебування на посаді начальник РВУ «Харківавтозаз», не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції не здобуто доказів  щодо одноразового грубого порушення трудових обов`язків позивачем за час перебування на посаді заступника.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи, не встановив та не врахував обов`язки позивача, не застосував до спірних правовідносин ст.ст. 139, 140 КЗпП України, оскільки судом першої інстанції достатньо повно встановлено фактичні обставини у справі, які підтверджені належними та допустимими доказами, дана відповідна правова оцінка.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що діяння, за вчинення якого до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, є злочином, про який 12.06.2019 було повідомлено Головне управління Національної поліції в Хаоківській області та зазначена інформація внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що суд першої інстанції повинен був перевірити факти фіктивного працевлаштування, порядок прийому на роботу фіктивно працевлаштованих осіб, оскільки викладене виходить за межі предмету позову.
У суді апеляційної інстанції представник відповідача  просив приєднати до матеріалів справи нові докази (табеля обліку робочого часу), які не були надані суду першої інстанції з тих підстав, що у листопаді 2019 року вони були вилучені слідчими органами у кримінальному провадженні, а також просив долучити протокол їх вилучення за листопад 2019 року, проте, колегія суддів зазначає, у відповідності до ч. 3 ст. 367  ЦПК Українидокази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тобто вони подані з порушенням встановленого законом процесуального порядку та не можуть бути прийняті до уваги судом. 
Виходячи з того, що даний позов було пред`явлено до суду у липні 2019 року, ухвалою суду від 29.07.2019 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання (т.1 а.с. 54), а ухвалою суду від 12.03.2020 року закрите підготовче провадження у справі та справа була призначена до судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач мав реальну можливість під час підготовчого провадження у справі надати докази (табеля робочого часу) на підтвердження заперечень позову, але не скористався процесуальним правом по наданню доказів, а причини, зазначені суду апеляційної інстанції, не є поважними, тому клопотання відхилено апеляційним судом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»  – залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.         

               Повний текст постанови складено 16 вересня 2020 року.

СУДДІ:                А. І. Дорош                 О. А. Лобов                 В. М. Триголов