ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/20350/16
адміністративне провадження № К/9901/34456/18, К/9901/34458/18

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
судді-доповідача – Шишова О.О.,
суддів – Дашутіна І. В., Яковенка М.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу 
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України  на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 березня 2017 року (прийняту в складі: головуючого судді Балась Т.П.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року (постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Грибан І.О., суддів: Беспалов О.О., Парінов А.Б.),
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У грудні 2016 року ОСОБА_1 ( далі -позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Військової частини № НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України ( далі -відповідач),  в якому просив суд:
1.1.- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за час перебування на військовій службі за період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року;
1.2. - стягнути з військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 недоплачене грошове забезпечення у розмірі 37 073,50 грн.;
1.3. - стягнути з військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову грошову допомогу у разі звільнення у розмірі 2874,57 грн.;
1.4. - стягнути з військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 невиплачену грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 9581,90грн.;
1.5. - зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час, з 02.10.2015 року по день майбутнього фактичного повного розрахунку у якості відшкодування за затримку розрахунку при звільненні з військової служби.
2. Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що судовим рішенням встановлено той факт, що він перебував на військовій службі у період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року, однак відповідачем не здійснено з ним повного розрахунку, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду. 
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.
3.1. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за час перебування на військовій службі за період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року виходячи з розміру посадового окладу, встановленого для військовослужбовця, набавки 20 % за вислугу років та окладу за військовим званням, врахувавши податки та збори, встановлені законом.
3.2. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій ОСОБА_1 за період з 07.07.2014 року по 12.11.2014 року в розмірі, визначеному законодавством України. У іншій частині позову відмовлено.
4. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що служба позивача у Національній гвардії України з 16.06.2014 по 02.10.2015 є військовою службою за призовом під час мобілізації, а тому ОСОБА_1 мав право відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України “Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період” від 09.04.2014 року № 111 на отримання грошового забезпечення як військовослужбовець у період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року включно. Крім того, оскільки позивач у період з 07.07.2014 року по 29.09.14 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в районах її проведення, з урахування періоду перебування на лікуванні після отримання кульове поранення, останній має право на отримання винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій за період з 07.07.2014 року по 12.11.2014 року включно.
4.1. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в іншій частині суд першої інстанції вважав, що у позивача відсутні підставі для отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої Порядком № 460 та матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення на день виплати. Крім того, вважав безпідставними вимоги позивача про стягнення середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні з військової служби.
IІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
5. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить змінити постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 березня 2017 року, скасувавши ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
5.1. Зокрема позивач зазначив, що відповідачем безпідставно не здійснювались виплати грошової допомоги на оздоровлення та одноразової допомоги у разі звільнення. Та вважає наявним право на отримання середнього грошового забезпечення за весь час, з 02.10.2015 року по день майбутнього фактичного повного розрахунку у якості відшкодування за затримку розрахунку при звільненні з військової служби.
6. Також, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
6.1. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги відповідач зазначає, що служба позивача не є військовою службою за призовом під час мобілізації, а є службою у військовому резерві, а тому останній не набув права на отримання грошове забезпечення в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.
7. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 04 вересня 2017 року, відкрито касаційне провадження за вказаними касаційними скаргами та установлено строк для подання відзиву.
8. 15 грудня 2017 року, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.
9. 06 березня 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
10. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Бевзенку В.М., суддям Шарапі В.М., Данилевич Н.А.
11. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду – керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № від 29 квітня 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В.М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги.
12. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 квітня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Шишов О.О. – головуючий суддя, ОСОБА_2 , Яковенко М.М.
13. Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2020 року справу прийнято до провадження.
14. Позивач надав відзив на касаційну скаргу, у якій посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, просив залишити касаційну скаргу без задоволення.
15. Відповідач своїм правом подати заперечення на касаційну скаргу не скористався, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
ІV. Установлені судами фактичні обставини справи
16. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до контракту від 16.06.2014 року призваний до лав Національної гвардії України на посаду старшого стрільця-кулеметника у військовій частині № 3027 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України.
17. Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 16.06.2014 №120 солдата резерву ОСОБА_1 зараховано у списки особового складу частини та на всі види забезпечення.
18. З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2014 №127 убачається, що солдата резерву ОСОБА_1 призначено старшим стрільцем-кулеметником 2-го відділення 3-го взводу спеціального призначення 2-ї роти спеціального призначення 2-го батальйону спеціального призначення.
19. З довідки від 31.07.2014 №202 убачається, що позивач дійсно знаходився в службовому відрядженні на Сході України у розпорядженні керівника антитерористичної операції СБ України для участі в антитерористичній операції з 07.07.2014.
20. Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 16.12.2014 № 714, виданої позивачу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковником ОСОБА_3 , убачається, що в період з 07.07.2014 року по 29.09. 2014 року позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції.
21. Згідно з довідкою № 47 від 17.12.2014, виданою в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України, позивач, 29.08.2014 приблизно об 11:00 при виконанні бойового завдання потрапив під обстріл та отримав кульове поранення.
22. З витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України від 02.10.2015 №40о/с убачається, що щодо солдата резерву ОСОБА_1 , старшого кулеметника 2-го відділення 1-го взводу охорони спеціального призначення роти охорони спеціального призначення батальйону спеціального призначення (резервний батальйон), у зв`язку із проведенням організаційно-штатних змін припинено (розірвано) контракт та звільнено зі служби у військовому резерві.
23. Відповідно до довідки про доходи від 05.05.2016 року № 85, за час перебування на контрактній службі, у період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року позивачу нараховувалась винагорода на загальну суму 25 216,80 грн., а саме: за червень 2014 року в розмірі 609,00грн., за липень 2014 року в розмірі 1218,00 грн., за серпень 2014 року в сумі 4 218 грн., за вересень 2014 року в сумі 4 218,00грн., за період з жовтня 2014 року серпень 2015 включно у розмірі 1218,00грн., за кожний місяць, за вересень 2015 року в розмірі 1466,90 та за жовтень 2015 року в розмірі 88,90 грн.
24. Рішеннями судів у справах № 753/15991/15-а та № 826/844/16, які набрали законної сили встановлено, що служба позивача у Національній гвардії України з 16.06.2014 по 02.10.2015 є військовою службою за призовом під час мобілізації.
25. Позивач уважає, що виплачена сума грошового забезпечення значно нижча, ніж підлягала до виплати йому, як військовослужбовцю, а також, на думку позивача, відповідачем безпідставно не здійснювались виплати грошової допомоги на оздоровлення та одноразової допомоги у разі звільнення, тому позивач звернувся до суду із даним позовом.
V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела правового регулювання
26. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів”, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
27.          Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
28.          Згідно із підпунктом 4 пункту 1 розділу VII “Перехідні положення” КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані й розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
29.          08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15.01.2020 №460-XI “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ” (далі – Закон №460-XI), яким до окремих положень КАС України унесені зміни.
30.          Водночас пунктом 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №460-XI передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
31.          З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями КАС України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом №460-IX.
32. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
33. Щодо наявності у позивача права на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, колегія суддів зазначає наступне.
34. Згідно з пунктом першим статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
35. Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які займають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.07.2014 № 638.
36. Положеннями Розділу XXIII вказаної Інструкції визначалося, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у разі вибуття в щорічну основну відпустку виплачується грошова допомога для оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
37. Військовослужбовцям, які мають право на отримання щорічної основної відпустки тривалістю 30 діб і більше і використовують її частинами, допомога на оздоровлення надається за їх бажанням при вибутті в першу чи другу частину відпустки, про що зазначається в рапорті військовослужбовця про надання відпустки.
38. Виплата допомоги військовослужбовцям проводиться на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
39. Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород, які не мають постійний характер), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством України на день вибуття в щорічну основну відпустку (з урахуванням пункту 23.2 цього розділу).
40. Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день вибуття в щорічну основну відпустку звільнені від посад, до розрахунку беруться посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород, які не мають постійний характер) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами, що ними займалися.
41. Військовослужбовцям, прийнятим на військову службу за контрактом, та військовослужбовцям, прийнятим безпосередньо після закінчення строкової військової служби на військову службу за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу, допомога для оздоровлення в першому календарному році служби надається тільки в тому разі, якщо військовослужбовець має право на щорічну основну відпустку незалежно від її тривалості.
42. Наказом Міністерства внутрішніх справ від 13.01.2015 № 14 «Про затвердження Змін до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» розділ XXIII Інструкції викладено в новій редакції, якою визначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
43. Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командирові (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
44. Військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, та військовослужбовцям, прийнятим безпосередньо після закінчення строкової військової служби на військову службу за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу, допомога для оздоровлення перший раз надається в календарному році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадами, на які призначені.
45. Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород, які не мають постійного характеру), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
46. Військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Національної гвардії України, допомога для оздоровлення в році їх прибуття виплачується тільки в разі підтвердження факту невиплати її за попереднім місцем служби.
47. Військовослужбовцям, звільненим з військової служби в кінці календарного року з наданням при звільненні щорічної основної чи додаткової відпустки, яка закінчується в наступному календарному році, допомога для оздоровлення в новому році не надається.
48. Судом першої інстанції встановлено, позивач із відповідним рапортом до керівництва про виплату допомоги для оздоровлення не звертався. Рішення з питання призначення позивачу допомоги на оздоровлення не приймалося.
49. Ураховуючи викладене, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення.
50. Щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій ОСОБА_1 за період з 07.07.2014 року по 12.11.2014 року, з урахуванням виплачених раніше сум, колегія суддів вважає правильним, виходячи з наступного.
51. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» встановлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.
52. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 417 внесено зміни до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету», зокрема, визначено, що виплата винагороди здійснюється також під час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненнями (контузіями, травмами, каліцтвами), отриманими під час участі у зазначених операціях і заходах.
53. Так, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до Довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 714 від 16.12.2014 року ОСОБА_1 у період з 07.07.2014 року по 29.09.14 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в районах її проведення, зокрема АДРЕСА_1 .
54. Відповідно до Довідки «про обставини травми» № 47 від 17.12.2014 року позивач 29.08.2014 року отримав кульове поранення поблизу м. Іловайськ Донецької області.
55. Згідно Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 7822/735 ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у відділенні реанімації та інтенсивної терапії і травматології КЗ «ДМКЛ №16» ДОР у період з 01.09.2014 року по 23.09.2014 року.
56. Відповідно до Виписки з історії хвороби № 1454823 «ЦУ Северо-Эстонская региональная больница» ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 23.09.2014 року по 23.10.2014 року. Крім того, із наданих доказів вбачається, що позивач продовжив лікування в Естонії у період з 23.10.2014 року по 07.11.2014 року включно, що також підтверджується наданою до матеріалів справи випискою з історії хвороби.
57. Також, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 07.11.2014 року 12.11.2014 року включно, у травматологічному відділенні Центрального госпіталю Міністерства внутрішніх справ України (виписка № 10966 із медичної картки стаціонарного хворого).
58. Отже, позивач мав право на отримання винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій за період з 07.07.2014 року по 12.11.2014 року включно.
59. Позивачу у серпні та вересні 2014 року здійснено нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій.
60. Отже, висновок суду першої та апеляційної інстанцій про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій ОСОБА_1 за період з 07.07.2014 року по 12.11.2014 року, з урахуванням виплачених раніше сум є правильним.
61. Також, правильно зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за час перебування на військовій службі за період з 16.06.2014 року по 02.10.2015 року виходячи з розміру посадового окладу, встановленого для військовослужбовця, набавки 20 % за вислугу років та окладу за військовим званням з огляду на наступне.
62. Постановою Кабінету Міністрів України “Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період” від 09.04.2014 року № 111 встановлено, що з 18 березня 2014 р. військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.
63. Відповідно до розділу 1 Інструкції №638, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
64. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
65. Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.
66. Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується у військових частинах за місцем служби. Не за місцем служби грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям: 1) тимчасово прикомандированим на тривалі строки до інших військових частин - у військових частинах за місцем прикомандирування, якщо прикомандирування дозволено командувачем Національної гвардії України; 2) направленим на строк понад три місяці для навчання у військові навчальні заклади Міністерства оборони України та навчальні заклади інших органів виконавчої влади; 3) зарахованим на фінансове забезпечення до інших військових частин, якщо таке зарахування дозволене командувачем Національної гвардії України.
67. Відповідно до пункту 2.5 Інструкції № 638, військовозобов`язаним, які прийняті на військову службу як особи рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, оклади за військовими званнями виплачуються з дня зарахування до списків особового складу військової частини.
68. Так, відповідачем не заперечується, що у спірний період виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалась з урахуванням окладу резервіста та без урахування надбавки за вислугу років.
69. Стосовно вимог позивача стягнути з військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову грошову допомогу у разі звільнення у розмірі 2874,57 грн. та нарахувати (виплатити) ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час, з 02.10.2015 року по день майбутнього фактичного повного розрахунку у якості відшкодування за затримку розрахунку при звільненні з військової служби, колегія суддів зазначає наступне.
70. Відповідно до частини першої та другої статті першої Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі – Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
71. Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники – особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники – особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці – особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані – особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти – особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час (частина дев`ята статті 1 Закону).
72. Згідно з частиною четвертою статті другої Закону № 2232-ХІІ одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
73. Частиною першою статті 39 Закону № 2232-ХІІ закріплено, що призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
74. Звільнення з військової служби військовослужбовців, призваних під час мобілізації, в особливий період, у разі оголошення демобілізації здійснюється відповідно до підпункту «ґ» частини другої статті 26 цього Закону.
75. Відповідно до статті 40 Закону, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
76. Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» регулює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі – підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
77. Статтею 1 цього Закону встановлено, що наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
мобілізація – комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту – на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
78. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регулює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
79. Відповідно до статті 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців – діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
80. Положенням статті 2 Закону закріплено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
81. Пунктом 1 статті 3 вказаного вище Закону встановлено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі – правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів – громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
82. Пунктом 1 статті 9 даного Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
83. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (пункт 2 статті 9 Закону).
84. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 квітня 2014 року № 111 «Про питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» встановлено, що з 18 березня 2014 року військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.
85. Відповідно до пункту 1.1 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 14 липня 2008 року за № 638/15329 (далі – Інструкція), ця Інструкція визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
86. У пункті 1.2 розділу І Інструкції зазначено, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.
87. Підпунктом 1.3.1 розділу І Інструкції встановлено, що грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується військовослужбовцям, які займають посади, передбачені штатами та штатними розписами (далі – штати) у апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі – військові частини).
88. Положеннями пункту 1.10 розділу І Інструкції закріплено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років із дня виникнення права на їх отримання.
89. Відповідно до пункту 1.12 розділу І Інструкції, у разі виникнення спірних питань щодо нарахування належного грошового забезпечення фінансові органи до з`ясування (уточнення) у фінансовому органі вищого рівня порядку виплати здійснюють виплату безспірно належного військовослужбовцю грошового забезпечення.
90. Абзацом першим пункту 9.1 розділу ІХ Інструкції встановлено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).
91. Згідно з абзацом шостим пункту 9.1 Інструкції, після закінчення перших двох місяців (та в разі неприйняття відповідних рішень щодо продовження виплати грошового забезпечення) військовослужбовцям виплачуються тільки оклади за військовими званнями.
92. Підпунктами 9.5.1, 9.5.2 та 9.5.4 пункту 9.5 Інструкції закріплено, що під час визначення права на грошове забезпечення в передбачені абзацом першим пункту 9.1 цієї Інструкції строки не зараховуються періоди перебування військовослужбовців а лікуванні в лікарняних закладах, у санаторно-курортних закладах, куди військовослужбовці після перебування на лікуванні в лікарняних закладах направлені згідно з висновком військово-лікарської комісії та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою згідно з висновком військово-лікарської комісії.
93. Частиною 2 статті 15 Закону № 2011-XII закріплено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
94. Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день демобілізації таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України.
95. Відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №   460 (далі – Порядок та умови), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби) (далі – військовослужбовці), виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
96. Згідно пункту 2 Порядку та умов, військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
97. Пунктом 4 Порядку та умов встановлено, що допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.
98. Виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання (пункт 5 Порядку та умов).
99. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період з 16 червня 2014 року по 02 жовтня 2015 року.
100. Також судами встановлено, що на день звільнення позивачу грошове забезпечення та одноразова грошова допомога не виплачувались.
101. Отже, колегія суддів зазначає, що у цій справі, враховуючи вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України від 09 квітня 2014 року № 111, Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260, Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460, ОСОБА_1 має право на отримання грошового забезпечення в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням військовослужбовця, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією. Такі виплати повинні здійснюватися Міністерством оборони України.
102. Крім цього, зобов`язання по виплаті спірних грошового забезпечення та грошової допомоги, у межах розгляду саме цієї справи, має покладатись саме на Міністерство оборони України, оскільки саме через цей орган, державою здійснюється фінансування зазначених видатків, Міністерство оборони України є розпорядником коштів, що спрямовуються на такі цілі. Неузгодженість дій окремих підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони України не знімає обов`язку з останнього щодо виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги позивачу.
103. За такого правового врегулювання та обставин справи, Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги позивача, про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог.
104. Проте, колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
105. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2020 по справі №810/2122/15.
106. Щодо позовних вимог нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час, з 02.10.2015 року по день майбутнього фактичного повного розрахунку у якості відшкодування за затримку розрахунку при звільненні з військової служби, колегія суддів зазначає наступне.
107. Відповідно до статті 1 КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
108. Згідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
109. Спеціальним законодавством врегульовано правове становище осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ та поліції, у тому числі, порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці, зокрема: Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію», Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII, Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393, Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від  31 грудня 2007 року № 499. 
110. Разом з тим, вказаними нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку.
111. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
112. Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
113. Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
114. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
115. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
116. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
117. Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
118. Статтею 12 цієї Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.
119. Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.
120. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
121. Частиною другою статті 116 КЗпП України визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
122. Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці посадових осіб органів внутрішніх справ, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
123. При цьому, під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції не було предметом дослідження ані розмір середнього заробітку ані обставини які могли би вплинути на такий розмір.
124. Ураховуючи те, що в силу вимог статті 341 КАС України суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати та досліджувати обставини, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
125. Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України залишити без задоволення.
2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
3. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року, в частині відмови позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з військової частини НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову грошову допомогу у разі звільнення - скасувати і направити справу в цій частині на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
4. У іншій частині Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.
5. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                     О. О. Шишов

Судді                                                                                                        І. В. Дашутін

                                                                                                        М. М. Яковенко