ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1611/20  Номер провадження 22-ц/814/1683/20	Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,        
За участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департаменту житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_4 , Комунальне підприємство "Квартирне управління" Кременчуцької міської Ради, про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від  29 травня 2020 року про забезпечення позовних вимог, постановлену без участі сторін під головуванням судді Маханькова О.В.,-

В С Т А Н О В И В:
20 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до вказаних вище осіб, у якому просила визнати недійсним розпорядження органу приватизації – Управління житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської Ради народних депутатів від 28 червня 1993 року №1134/2 та свідоцтво про право власності, видане 2 липня 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської ради народних депутатів щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
25 травня 2020 року ОСОБА_5 звернулася з заявою, у якій просила забезпечити заявлені нею позовні вимоги шляхом накладення арешту на квартиру, що( АДРЕСА_2 . А також шляхом заборони державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру права власності речових прав на нерухоме майно та заборонити проведення будь-яких реєстраційних дій (реєстрацію, зняття з реєстрації) щодо фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_2 .
В обґрунтування підстав звернення з цією заявою ОСОБА_1 вказувала на те, відповідач ОСОБА_3 провела реєстраційні дії 11 вересня 2018 року та стала власником частини квартири ОСОБА_6 та частини її сина ОСОБА_4 на підставі рішення суду від 1998 року. 04 жовтня 2018 року ОСОБА_3 подарувала цю квартиру ОСОБА_2 наразі ОСОБА_2 продає вказану квартиру та вимагає негайного виселення ОСОБА_6 . У підтвердження цього надала лист від 07 травня 2020 року.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно – задоволено.
З метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Заборонено державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру права власності речових прав на нерухоме майно, а також заборонено проведення будь-яких реєстраційних дій, реєстрацію, зняття з реєстрації, щодо фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_2 .

З даною ухвалою не погодилася відповідач ОСОБА_2 та подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заявлені нею вимоги у повному обсязі.
Апелянт вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову. 
Вказує на те, що при постановленні ухвали суд не здійснив оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності її вимог, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу, не з`ясував питання кому на день постановлення ухвали належить майно.
Вважає обраний спосіб неспівмірним з позовними вимогами, оскільки визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та розпорядження про приватизацію вказаної квартири не вплине на статус квартири, оскільки вона перебуває у власності на підставі рішення суду та договору, а не оскаржуваних документів.

Відзив, який би відповідав вимогам ст. 360 ЦПК України, на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

В судове засідання надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Коваль С.М., у якій він просить відкласти розгляд справи на іншу дату.
Підстави вмотивовує тим, що наразі він захворів. Також вказує на запровадження карантину на території країни та необхідність безпосередньої участі в судовому засіданні і надання особистих пояснень щодо доводів апеляційної скарги.
У додатках до заяви представником ОСОБА_1 не надано жодних доказів, які б підтверджували факт його хвороби.
Окрім цього, рішенням Уряду України введено послаблення режиму карантину відновлено роботу підприємств, установ організацій , відновлено транспортне сполучення.
Робота судових органів під час дії карантину не зупиняється. Сторони приймають участь в розглядах справи з дотриманням санітарно епідемонологічних норм.

В клопотанні про відкладення розгляду справи жодної поважної причини, яка б давала підстави зробити висновок про поважність причин неявки в судове засідання представника ОСОБА_7 останнім не наведені. Таким чином, беручи до уваги визначені процесуальним законом строки розгляду справи (ст. 371 ЦПК України), підстави для відкладення розгляду справи відсутні. 

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулася з позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької ради, у якому просила суд визнати недійсним розпорядження органу приватизації – Управління житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської Ради народних депутатів від 28 червня 1993 року №1134/2 та свідоцтво про право власності, видане 2 липня 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської ради народних депутатів щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги вмотивовані тим, що приватизація квартири відбулася з численними порушеннями порядку приватизації, оскільки проведена на підставі довідки про склад сім`ї, яка містина невірну інформацію щодо числа осіб, які приймають участь у приватизації.
Також заява про приватизацію від 21 травня 1993 року містить підроблений підпис від імені ОСОБА_6 , внаслідок чого є недійсною.
Окрім цього, позивач зазначає, що 15 березня 2019 року рішенням суду (справа №537/1929/18) встановлено факт порушення житлових прав ОСОБА_1 при приватизації, але відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що клопотання належним чином обґрунтоване, а також існує суб`єктивна загроза, пов`язана з можливістю ОСОБА_2 відчужити вказане майно.

Вирішуючи питання правомірності такого висновку місцевого суду, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті — це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. 
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 22 січня 1998 року внаслідок припинення права власності ОСОБА_6 за рахунок виплати компенсації вартості належної їй частки, визнано право особистої власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набрало законної сили та не оскаржено сторонами.
На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_3 зареєструвала право власності на квартиру.
Згідно договору дарування від 04 жовтня 2018 року право власності на вказану вище квартиру набула ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 нинішній власник квартири ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ., звернулася з вимогою до ОСОБА_6 звільнити у тижневий термін квартиру (а.с.39).

З виділених матеріалів справи за заявою про забезпечення позову вбачається, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 15 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, за участю третіх осіб: Комунального підприємства «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради, Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на цю ж квартиру.
Вбачається, що позивач ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживає. 

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заяви ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що застосування обраного позивачем засобу забезпечення позову у вигляді арешту на майно (квартиру) не може вважатися співмірним позовним вимогам ОСОБА_1 , оскільки скасування свідоцтва про право власності, виданого 02 липня 1993 року, не матиме наслідком скасування усіх подальших договорів перегляд рішень суду, що ухвалювалися відносно даного нерухомого майна, і повернення її до комунальної власності.
Право набуття ОСОБА_2 у власність квартири АДРЕСА_3 у цій справі не оспорено.
Доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли підтвердження в матеріалах справи та спростували висновки місцевого суду.

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від  29 травня 2020 року про забезпечення позовних вимог.

Питання щодо компенсації судових витрат апелянта, пов`язаних з переглядом даної ухвали в сумі 420 гривень 00 копійок, має бути вирішено судом при ухваленні рішення по суті спору та вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами. 
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
        Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - задовольнити.
Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від  29 травня 2020 року про забезпечення позовних вимог - скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя :                                        П.С. Абрамов

Судді:                                                          С.М. Бондаревська

                                                        Л.І. Пилипчук