Справа № 450/2791/18                                Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О. 
Провадження № 22-ц/811/4066/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       14 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Юзефович Ю.І.
                       з участю представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про поділ майна подружжя,-
встановила:
У вересні 2018 року позивача ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 02.08.1987 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено шлюб.
За час перебування у шлюбі подружжя придбало житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 73,6 кв.м., а також земельну ділянку площею 0,0587 га, кадастровий номер земельної ділянки 4623681600:01:008:010, яка розташована за цією ж адресою.
Крім цього, 15.06.2017 року придбаний автомобіль марки Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстрація права власності проведена на відповідача ОСОБА_4 
27.08.2018 року позивачці стало відомо, що 14.06.2018 року відповідач ОСОБА_4 продав вказаний автомобіль дочці ОСОБА_7 за ціною 450000 грн, при цьому вказаний правочин укладено без її відома та згоди.
З врахуванням положень статей 203, 215, 369 ЦК України та статей 60, 65, 69, 70, 71 СК України просила суд визнати за  ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ; на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0587 га, кадастровий номер земельної ділянки 4623681600:01:008:010, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі продажу № 467/2018/983661 транспортного засобу від 14.06.2018 р. укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ; визнати за  ОСОБА_6  право власності на 1/2 автомобіля марки Peugeot 3008 загальний легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
Оскаржуваним рішенням Пустомитівського  районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено повністю.
Визнано за  ОСОБА_6 право власності на 1/2 житлового будинку, реєстраційний номер майна:13788578, тип майна: будинок, АДРЕСА_2 , адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 73,6, житлова площа (кв.м.): 55,7, загальна вартість нерухомого майна( грн.): 55884, технічний опис майна: будинок складається з чотирьох житлових кімнат та кухні. Зміна площ: заг. пл. з 73,2 кв.м. на 73,6 кв.м, житл. пл. з 55.3 кв.м. на 55.7 кв.м. внаслідок демонтажу пічки. Зміна назви вулиці з АДРЕСА_3 - на підставі довідки Зимноводівської сільської ради від 08.02.2006 р. №2131, номер запису: 1119 в книзі.
Визнано за  ОСОБА_6 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,0587 га, кадастровий номер земельної ділянки 4623681600:01:008:010, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
Визнано недійсним договір купівлі продажу № 467/2018/983661 транспортного засобу від 14.06.2018 р. укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , який оформлений та підписаний сторонами в Територіальному сервісному центрі МВС 4647 РСЦ МВС у Львівській області в присутності адміністратора Цяпка Андрія Яновича .
Визнано за  ОСОБА_6 право власності на 1/2 автомобіля марки Peugeot 3008 загальний легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 3704,48 грн. судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_6 3704,48 грн. судових витрат.
Рішення оскаржив представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , вважає дане рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи.
Звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 визнавав позовні вимоги в частині поділу спільного майна подружжя та визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину будинку та 1/2 частину земельної ділянки в АДРЕСА_1 . Щодо заявлених вимог позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобіля Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_3 та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.06.2018 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , заперечував.
Натомість, суд не взяв до уваги доводи ОСОБА_4 , задовольнив позовні вимоги ОСОБА_6 в повному обсязі всупереч фактичним обставинам справи.
Звертає увагу, що чинним законодавством України не передбачена державна реєстрація договору купівлі-продажу транспортного засобу, також цей договір не потребує нотаріального посвідчення.
Таким чином, згода на укладення договору другого з подружжя має бути письмова, без нотаріального посвідчення.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Покликаючись на правовий висновок ВСУ у справі № 6-17цс17 звертає увагу, що при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна подружжя та визнання недійсними правочинів з підстави його відчудження без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчудженого не в інтересах сім`ї майна.
Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14.06.2018, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , а також про визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину автомобіля марки Peugeot 3008 загальний легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Сторони у справі позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.08.1987 року, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим повторно 21.03.2018 року (а.с. 7).
Відомості про розірвання шлюбу в матеріалах справи відсутні.
За час перебування у шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 придбали: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальна площа якого 73,6 м.кв., реєстраційний номер майна: 137 88578; земельну ділянку площею 0,0587 га, кадастровий номер земельної ділянки 4623681600:01:008:010, яка розташована по АДРЕСА_1 (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 511967 від 31.07. 2006 року; автомобіль марки Peugeot 3008 загальний легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 (Свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , реєстрація 15.06.2017 року).
В свою чергу, судом встановлено, що 14.06.2018 відповідач ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_7 договір купівлі - продажу автомобіля марки Peugeot 3008 загальний легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , вказаний договір укладено без відома та згоди ОСОБА_6 .
Звертаючись із позовними вимогами ОСОБА_6 свої доводи зводила до того, що придбане за час перебування у шлюбі майно є спільною сумісною власністю подружжя, є об`єктом спільної сумісної власності, їй належить 1/2 частка у вказаному майні.
Що стосується автомобіля марки Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки оспорюваний правочин укладено без її відома та згоди, просила визнати недійсним договір купівлі продажу № 467/2018/983661 транспортного засобу від 14.06.2018 р. та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 визнавав позовні вимоги в частині поділу спільного майна подружжя та визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину будинку та 1/2 частину земельної ділянки в АДРЕСА_1 . Щодо заявлених вимог позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобіля Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_3 та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.06.2018 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , заперечував, просив звернути увагу на те, що при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна подружжя та визнання недійсними правочинів з підстави його відчудження без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчудженого не в інтересах сім`ї майна, а не визнання правочину недійсним.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сторони визнають ту обставину, що житловий будинок, земельна ділянка, автомобіль належить їм на праві спільної сумісної власності, відтак згідно із ч. 1 ст. 70 СК України ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є власниками 1/2 ідеальної частини зазначеного майна.
Також, суд прийшов висновку, що уклавши договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4647/2018/983661 від 14.06.2018 року без згоди ОСОБА_6 , відповідачі порушили права позивача, як власника на спільне майно подружжя, а тому вказаний договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним.
Доводи відповідача про те, що позивачу належить компенсація 1/2 ринкової вартості автомобіля марки PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд не взяв до уваги, оскільки у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Колегія суддів не може повній мірі погодитися із висновками суду першої інстанції враховуючи таке.
Оскільки апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції лише в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14.06.2018, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , а також про визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину автомобіля марки Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_3 ., апеляційним судом за правилами ст. 367 ЦПК України оскаржуване рішення в іншій частині не перевіряється. 
У статті 41 Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина - непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтями 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може ьути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майно, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Законодавством України не передбачена державна реєстрація договору купівлі-продажу транспортного засобу, а також цей договір не потребує нотаріального засвідчення.
Таким чином, для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу згода другого з подружжя має бути письмова, без нотаріального посвідчення.
За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.
Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.
За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.
Як зазначено вище, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.
При цьому, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із правовим висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.05.2018, у справі № 755/20923/14ц, при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.
Наведені норми закону та правова позиція Верховного Суду дають підстави для висновку про незаконність рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14.06.2018 та про визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину автомобіля марки Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_3 , відтак у вказаній частині рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог.
В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору в користь позивачки ОСОБА_6 з відповідачки ОСОБА_7 , яка визначена відповідачем за вимогами про визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу та визнання права власності на 1/2 такого за позивачем, необхідно скасувати, при цьому провести розподіл судових витрат між сторонами ОСОБА_6 та ОСОБА_4 пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково. 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 14.06.2018, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , який оформлений та підписаний сторонами в Територіальному сервісному центрі МВС 4647 РСЦ МВС у Львівській області в присутності адміністратора Цяпка Андрія Яновича , визнанння за  ОСОБА_6 право власності на 1/2 автомобіля марки Peugeot 3008 загальний легковий універсал - В, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 - скасувати, з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_6 3704 грн. 48 коп. судових витрат - скасувати.
Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 7384 (сім тисяч триста вісімдесят чотири) гривень 20 копійок судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 липня 2020 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк