П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1590/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Бошкова Юлія Миколаївна  
Суддя-доповідач -  Кузьменко Л.В.   
22 липня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьменко Л.В. 
суддів:  Совгири Д. І.  Франовської К.С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,
розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року  (рішення ухвалене суддею Бошковою Ю.М. 15 травня 2020 року в м.Вінниця в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Замостянського ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Замостянського відділу державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Табачнюк В.В. від 26.09.2019 року про накладення арешту на кошти в рамках виконавчого провадження ВП №60136540.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.
Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить  скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що судом першої інстанції не в повній мірі встановлено та надано аргументацію тому факту, що арешт накладено на картковий рахунок, чим порушується його право на отримання заробітку та унеможливлює виконання зобов`язань щодо сплати податків та ЄСВ. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019 року у справі №127/15510/19, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 20.08.2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.212-15 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян 1700 грн. з конфіскацією суми внеску на підтримку політичної партії, наданою з порушенням закону.
07.03.2019 року Національне агентство з питань запобігання корупції звернулось із запитом №5018/17662/19 до Всеукраїнського об`єднання «Батьківщина» із запитом стосовно повернення внесків фізичних осіб.
01.04.2019 року Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» повідомило Національне агентство з питань запобігання корупції, що ОСОБА_1 було здійснено повернення 18.03.2019 року платіжним дорученням №1127 від 15.03.2019 року в розмірі 148900,00 грн.
16.09.2019 року Національне агентство з питань запобігання корупції звернулось із заявою до Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області із заявою про примусове виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019 року у справі №127/15510/19.
24.09.2019 року державним виконавцем Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Табачнюк В. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 24.09.2020 року у виконавчому провадженні №60136540 за зверненням Національного агентства з питань запобігання корупції щодо примусового виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2019 року у справі №127/15510/19.
Також 26.09.2019 року державним виконавцем Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Табачнюк В. В. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк» та всіх інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.
Листом від 20.11.2019 року ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив Замостянський ВДВС м.Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області, що згідно гл.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ №22 від 21.01.2004 року, арешт накладений в сумі 148900,00 грн., на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови.
05.02.2020 року позивач надав письмові пояснення державному виконавцю Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області стосовно того, що 18.03.2019 року на його картковий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 від політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» повернулись кошти, які в той же день були зняті та віддані політичній партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина», тому кошти на його рахунку відсутні.
Крім того, 05.02.2020 року представник позивача звернувся до Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області із заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
24.02.2020 року представник позивача ознайомився із матеріалами виконавчого провадження №6013540.
03.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області у якій просив зняти арешт із коштів, який накладений постановою державного виконавця Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області 26.09.2019 року.
06.03.2020 року листом №2/346/17.5211-25/3 відповідач повідомив позивача про неможливість розгляду вказаної скарги.
Позивач не погодившись із постановою про накладення арешту на кошти боржника, звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався нормами, регламентованими Законом України «Про виконавче провадження», та дійшов висновку, що постанова від 26.09/2019 року про арешт коштів боржника, яка винесена відповідачем у виконавчому провадженні №60136540 є правомірною, відповідачем не було допущено накладення арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, оскільки фінансовою установою прийнято до виконання постанову про накладення арешту.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 129-1 Конституції України закріплено обов`язковість виконання судового рішення.
Крім того, однією з конституційних гарантій є право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частинами першою та дугою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, серед іншого, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Загальний порядок звернення стягнення на кошти боржника визначено у розділі VII Закону №1404-VIII. Так, згідно з частиною першою та другою статті 48, частиною третьою статті 52, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України №1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, у тому числі вчиняти заходи примусового виконання рішень щодо стягнення звернення на заробітну плату.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення арешту, в тому числі й на кошти, які перебувають на рахунках.
Проте, згідно з ч.2 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 181 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до ст.73 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2)компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.
Як слідує з матеріалів справи на підставі отриманої інформації посадовою особою державної виконавчої служби прийнято рішення про накладення арешту на кошти, що містяться на банківських рахунках позивача.
Водночас, відповідно до ч.3 ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.
Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Тобто, у випадку накладення державним виконавцем арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, передбачено відповідний порядок дій банку, іншої фінансової установи, при цьому постанова про арешт коштів боржника в цій частині не підлягає до виконання.
Як вказує апелянт, виконавцем накладено арешт на рахунок позивача який використовується для виплати йому  заробітної плати.
Колегія суддів зазначає, що стаття 68 Закону № 1404-VIII містить такі приписи:
1. Стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
2. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
3. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
З наведених вище норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону №1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Отже, виконуючи рішення суду, державний виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).
Слід зазначити, що чинним законодавством України не передбачено відкриття суб`єктам господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати. З установлених судами обставин вбачається, що рахунок боржника, на кошти на якому виконавцем був накладений арешт, є поточним рахунком боржника, якій використовується для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі виплати заробітної плати. На цьому рахунку зараховуються та зберігаються кошти боржника, призначені не тільки для виплати заробітної плати. Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено.
Відповідачем у постанові про арешт коштів боржника від 26 вересня 2019 року ВП №60136540 зазначено, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на відповідному(их) рахунку(ах) та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови державного виконавця про арешт коштів боржника ПАТ КБ «Приватбанк» надало інформацію про відкриті банківські рахунки ОСОБА_1 №№ НОМЕР_2 (UAH), НОМЕР_3 (UAN), НОМЕР_4 (UAN), НОМЕР_5 (EUR), НОМЕР_6 (UAN) та на які накладено арешт.
Доводи позивача про те, що постановою про арешт коштів боржника ВП №60136540 від 26.09.2019 року, згідно якої, на переконання позивача, було протиправно арештовано рахунок у АТ КБ «Приватбанк», суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що рахунок, на який накладено арешт в АТ КБ «Приватбанк»,  відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законодавством. Зазначене, також не спростовується довідкою виданою АТ КБ «ПриватБанк» від 02.03.2020 року №HPJ88TG3E95JQHMF, яка не містить даних, що рахунок за карткою для виплат №5168757308002270 відноситься до рахунку із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законодавством.
Вищезгадані банківські рахунки, на переконання суду апеляційної інстанції, не мають спеціального режиму використання, а тому аргументи скаржника про те, що кошти на такому рахунку не можуть бути арештованими з підстав зарахування на нього заробітної плати є безпідставними.
Крім того, банківська установа, на яку нормами статті 52 Закону №1404-VIII покладено обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника виконала. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав ці рахунки та кошти на них такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.
Тобто, накладаючи арешт на кошти позивача, державний виконавець діяв на підставі та в межах своїх повноважень передбачених законом.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Колегія суддів вважає, що в іншій частині подана апеляційна скарга фактично зводиться до висловлення незгоди з прийнятим судовим рішенням, є проханням про повторний перегляд матеріалів справи, переоцінку доказів та встановлених судом обставин.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  22 липня 2020 року.

Головуючий	 	 	Кузьменко Л.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Франовська К.С.