ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1065/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №691/1236/19 Категорія: 304090000 	Черненко В. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
учасники справи: 
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач – ОСОБА_1 ; 
особа, що подала апеляційну скаргу – акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Черненка В.О., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и л а:

У жовтні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося до суду із вказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25 жовтня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. 
При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив той факт, що повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі, в тому числі щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банку за ініціативою банку.
Також відповідач зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.
Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 31 серпня 2019 року відповідач має заборгованість в сумі -15 602,26 грн., що складається з 193,54 грн. - заборгованість за кредитом; 11 085,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 341,69 грн. – заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. – штраф (фіксована частина); 731,06 грн. – штраф (процентна складова).
АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 15 602, 26 грн.
Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 17 березня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що надана позивачем, як доказ укладення кредитного договору між банком та ОСОБА_1 , анкета-заява відповідача про бажання отримати банківську послугу, яка визначена позивачем як отримання платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»,  Умови і правила надання банківських послуг, не є належним та достатнім доказом на підтвердження існування договірних кредитних відносин між сторонами по справі, оскільки вона не містить узгодженого між сторонами строку виконання зобов`язань, строку дії договору, виду платіжного продукту, який використовується відповідачем. Відмову у стягненні штрафу та пені, суд мотивував подвійним притягненням особи до юридичної відповідальності.  Додана до матеріалів справи довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» позивачем як доказ не заявлена і виходячи із змісту Заяви та позовної заяви, невід`ємною частиною кредитного договору не являється. Позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу як кредитні кошти та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кошти.
Крім того, згідно наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач здійснив погашення фактично отриманих коштів, а тому вимоги банку є безпідставними.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 березня 2020 року, як незаконне, винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити. 
Скаржник вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, становить між ним та відповідачем кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві, а відсутність підпису позичальника в Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, оскільки підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згідний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.
Також вказує, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення відсотків по кредиту, допустив грубе порушення норм цивільного права.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав підстав відмовляти у стягнення відсотків по кредиту.
Також судом при постановленні рішення суду не було враховано висновки постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 356/1635/16-ц, постанови від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17, постанови від 06 лютого 2018 року у справі №755/2720/16-ц, постанови від 17 квітня 2019 року у справі № 666/388/16-ц. 
Відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України (який був чинним з 02 квітня 2020 року по 16 липня 2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2”, від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", зі змінами та доповненнями, та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 серпня 2020 року.
Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України (який набрав чинності з 17 липня 2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Закон України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року набрав чинності 17 квітня 2020 року, тому процесуальні строки, які були продовжені Законом України № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються 06 серпня 2020 року.
У визначений законом строк учасники справи не звернулись до суду із заявами про поновлення чи продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що підписавши заяву від 25 жовтня 2007 року (а.с. 15-16), ОСОБА_1 , виявив бажання оформити на своє ім`я картку «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» з встановленим кредитним лімітом на платіжну картку - 250 грн., з базовою процентною ставкою за кредитом 1,9 % на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1%.
У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді
25 жовтня 2007 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», відповідно до умов якої базова процентна ставка в місяць становить 1,9 %; розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості та строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. 
До кредитного договору банк крім анкети –заяви та довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» додав Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 21-32). 
Тобто, виходячи із змісту заяви та довідки, сторони в належній формі, погодили умови договору, в тому числі і щодо порядку та розміру сплати процентів.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з наданого розрахунку заборгованості за договором б/н від 25 жовтня 2007 року, станом на 31 серпня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 15 602,26 грн., яка включає: 193,54 грн. - заборгованість за кредитом, 11 085,97грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 341,69 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 731,06 грн. - штраф (процентна складова).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами 1 та 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.
У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.
Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.
У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що банк не надав належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів, проте такі висновки спростовуються заявою від 25 жовтня 2007 року, у якій передбачено, що базова відсоткова ставка на місяць складає 1,9% (22,80% річних) на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1 %, у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний оплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову ( а.с 15-16), також цього ж дня – 25 жовтня 2007 року позичальник підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» згідно з якою базова відсоткова ставка на місяць складає 1,9% (22,80% річних) (а.с. 20). 
Зважаючи на наведене, обґрунтованими є доводи позивача про наявність умов кредитування у заяві та довідці про умови кредитування, підписані позичальником 25 жовтня 2007 року. 
Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув та дійшов помилкового висновку у частині відмови у задоволенні позову про стягнення фактичної отриманої позичальником суми кредиту у розмірі 193,54 грн.
Колегія суддів вважає, що з урахуванням вищевикладеного та наданого банком розрахунку заборгованості, який підтверджує факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів, які добровільно не повернуті АТ КБ «ПриватБанк», підлягає до стягнення з     ОСОБА_1     на користь АТ КБ «ПриватБанк» сума непогашеного тіла кредиту у розмірі 193,54 грн.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, а також пеню і комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг.
 Виходячи з довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем та визнана судом як підтвердження умов укладеного договору, базова процентна ставка в місяць становить 1,9%, тобто 22,80 % річних.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що починаючи з 01 січня 2013 року банком було збільшено розмір процентної ставки до 30,00% річних, при цьому відповідачем не було допущено перевищення ліміту кредитування. 
Оскільки розмір процентної ставки за користування грошовими коштами між сторонами був узгоджений, дії банку щодо нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом по підвищеній процентній ставці виходять за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами.
Виходячи з того, що банк погодив із позичальником процентну ставку в розмірі 1,9 % щомісячно, що складає 22,80 % на рік, колегія суддів вважає за доцільне перерахувати нараховані банком проценти з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2019 року саме за процентною ставкою 22,80% річних.
Згідно з наданим банком розрахунком, кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за вказаний період становить 2 434 днів.
Заборгованість за тілом кредиту станом на 01 січня 2013 року (день підвищення процентної ставки) становила 193,54 грн.
Враховуючи наведене, розмір заборгованості за процентами за період з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2019 року складає 1 606,89 грн. ((193,54 грн. * 22,80 %) / 360 днів) * 2 434 днів). 
Таким чином, за період з 25 жовтня 2007 року по 31 серпня 2019 року загальна заборгованість по процентам за користування кредитом становить 1 737,13 грн. (130,24 грн. + 1 606,89 грн.), де 130,24 грн. – сума процентів, нарахованих банком за період з 25 жовтня 2007 року по 31 грудня 2012 року (до підвищення процентної ставки).
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів.
Щодо вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією та стягнення штрафів, суд виходить із такого.
Позовні вимоги банку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованою пенею та комісією не підлягають до задоволення виходячи з наступного.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003/цс-15 та у постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 765/2104/13-ц.
Відповідно до заяви про надання банківських послуг від 25 жовтня 2007 року та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» передбачена сплата лише штрафу у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову за порушенням позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором , більш ніж на 120 днів.
Оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, розмір заборгованості за комісією в наданому розрахунку заборгованості не визначений, сума 3341 гривня 69 копійок вказана як заборгованість за пенею та комісією, до стягнення підлягає штраф (фіксована частина) та штраф (процентна складова).
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з`ясуванні обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому його необхідно скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитом в розмірі 193,54 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1 737,13 грн.; 250 грн. – штраф (фіксована частина) та 731,06 грн. – штраф (процентна складова). 
В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією в сумі 3 341,69 грн. відмовити з підстав викладених вище.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки вимоги апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк»підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в сумі 896,15 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 березня 2020 року скасувати.
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. 
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 193,54 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1 737,13 грн.; штраф в сумі 250 грн. (фіксована частина); штраф в сумі 731,06 грн. (процентна складова).
В задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією – відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати в сумі 896,15 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Судді