Справа № 346/5751/16-ц 
Провадження № 22-ц/4808/242/20
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І. 
Суддя-доповідач Василишин 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.,
суддів:                        Матківського Р.Й., Максюти І.О.,
секретаря                        Бойчука Л.М.
за участю                        представника апелянта ОСОБА_1 
адвоката ОСОБА_2 
адвоката Атаманюка В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 29 листопада 2019 року у складі судді П`ятковського В.І., ухвалене у м. Коломия, по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Коломийської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів: відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради про знесення самочинного будівництва, визнання нечинними рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки та договорів купівлі-продажу земельної ділянки, -
в с т а н о в и в:
У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який у процесі розгляду справи уточнив та збільшив позовні вимоги, до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Коломийської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів: відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради про знесення самочинного будівництва, визнання нечинними рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки та договорів купівлі-продажу земельної ділянки.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що згідно договору дарування від 22 квітня 1997 року він є власником цілісного майнового комплексу по проспекті АДРЕСА_1 . Рішенням Коломийської міської ради від 12 вересня 1997 року йому в постійне користування передана земельна ділянка за цією ж адресою для обслуговування майнового комплексу.
Зазначає, що протягом тривалого часу зі сторони суміжних землекористувачів та міської ради вчиняються дії, що порушують його право користувача земельної ділянки. Так, на земельних ділянках, що межують із належною йому земельною ділянкою, були розміщені тимчасові споруди , встановлення яких було з ним погоджено, проте згодом вони були демонтовані.
14 травня 2016 року на суміжній земельній ділянці відповідачами розпочато будівництво з порушенням будівельних правил та норм, зокрема здійснюється за межами червоної лінії, що розділяє територію забудови та територію іншого призначення, зачепило тротуар та в подальшому може перешкоджати вільному руху пішоходів.
Враховуючи те, що вказане вище будівництво порушує права позивача, як суміжного землекористувача, останній звернувся із скаргою до контролюючого органу, за результатами перевірки встановлено, що будівельні роботи по проспекті АДРЕСА_1 не проводяться. Однак, після завершення перевірки, будівельні роботи продовжились.
Вказує, що на запити позивача жодний компетентний орган не надав інформації про те, що відповідачі мають в наявності дозвільні документи для проведення будівельних робіт, а тому, на його думку, будівництво є самочинним та підлягає знесенню.
В процесі розгляду справи на підставі рішень Коломийської міської ради, між відповідачами та Коломийською міською радою було укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок, які вважає недійсними.
У зв`язку з вищенаведеним просив зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 знести незаконно побудований з грубим порушенням будівельних норм об`єкт нерухомості - магазин по проспекту АДРЕСА_1 ,
зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 знести незаконно побудований з грубим порушенням будівельних норм об`єкт нерухомості - міні-маркет по проспекту АДРЕСА_1 ,
визнати незаконним та скасувати рішення Коломийської міської ради від 27 грудня 2000 року № 361 «Про надання земельних ділянок в оренду» зі всіма змінами та доповнення в частині передачі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 в оренду земельної ділянки площею 100 кв.м. по проспекту АДРЕСА_1 
визнати незаконним і скасувати рішення Коломийської міської ради від 07 травня 2008 року № 1195-27/2008 зі всіма змінами та доповненнями про продовження терміну оренди земельної ділянки площею 100,85 кв.м. по проспекту  АДРЕСА_1  фізичній особі-підприємцюОСОБА_5 ,
визнати нечинним п. 6 рішення Коломийської міської ради від 21 жовтня 2009 року №2360-42/2009, 
визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений Коломийською міською радою з приватним підприємцемОСОБА_4 щодо земельної ділянки площею 100 кв.м. по проспекту АДРЕСА_1 , 
визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений Коломийською міською радою з приватним підприємцемОСОБА_5 щодо земельної ділянки площею 100,85 кв.м. по проспекту АДРЕСА_1 ,
скасувати рішення Коломийської міської ради № 1939-25/2017 від 12 жовтня 2017 року «Про надання дозволу на викуп земельної ділянки несільськогосподарського призначення на АДРЕСА_1 »,
визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між Коломийською міською радою та ОСОБА_5 26 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Галян Г.М. за реєстровим № 2170,
скасувати рішення Коломийської міської ради № 1938-25/2017 від 12 жовтня 2017 року «Про надання дозволу на викуп земельної ділянки несільськогосподарського призначення на АДРЕСА_1 »
визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між Коломийською міською радою та ОСОБА_4 26 грудня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Галян Г.М. за реєстровим № 2172.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 10 березня 2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Коломийську міську раду.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 09 листопада 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі на дане рішення  ОСОБА_3  посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що рішення суду першої інстанції зводиться до висновку, що його права не порушені тому, що суміжним землекористувачем є ОСОБА_6 , а не він, проте такий висновок ґрунтується на припущеннях, оскільки нічим не обґрунтований. Разом з тим, він є землекористувачем на підставі Державного акту на право постійного користування землею, в якому зазначені площі земельної ділянки. Також саме він є платником земельного податку та саме на його адресу надходять податкові повідомлення-рішення щодо сплати земельного податку за всю площу земельної ділянки.
Вважає, що судом першої інстанції не проводився аналіз доказів, крім того, рішення суду не містить належного обґрунтування причин відмови у задоволенні позову.
Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні посилається на судові рішення першої та апеляційної інстанцій у адміністративній справі №809/1231/16, якими відмовлено у задоволені його позову, проте суд залишив поза увагою постанову суду касаційної інстанції про часткове задоволення позову.
Вказує, що суд хоча і задовольнив його клопотання про виклик та допит свідків, обов`язок щодо забезпечення їх явки було покладено на нього, що дало підстави вказаним особам не з`являтись до суду.
У зв`язку з вищенаведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити .
Представник ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 не являється підприємцем з 2015 року, а тому фактично втратив право користування земельною ділянкою. ОСОБА_3 не є власником майнового комплексу «Гетьман» (який розташований на суміжній земельній ділянці із ділянкою ОСОБА_4 ), а тому його права не порушені, будівництво за межами червоних ліній не доведено жодними доказами, перешкод для пішоходів ОСОБА_4 не чинить, будівля ОСОБА_4 не виступає за межі існуючих будівель, непогодження меж земельної ділянки не може бути підставою для скасування договору оренди земельної ділянки, перевірка ДАБІ проведена в межах чинного законодавства, спірна будівля введена в експлуатацію, а тому немає підстав вважати її самочинною. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_3  - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.
Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку повідомлялися, а тому колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову у частині знесення самочинного будівництва, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року, яка має преюдиційне значення, встановлено, що будівництво спірного нерухомого майна здійснювалося у відповідності до містобудівних умов та обмежень земельної ділянки, плану зонування територій, відповідно до вимог містобудівної документації, а наміри забудови відповідають положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.
Відмовляючи у задоволенні позову у частині визнання нечинними рішень Коломийської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів того, що він на дату прийняття оспорюваних рішень міської ради був суміжним землекористувачем із земельними ділянками, власниками яких на даний час є відповідачі. Крім того, приймаючи оспорювані рішення Коломийська міська рада діяла в межах повноважень у відповідності до вимог статті 29 Закону України «Про місцеве самоврядування», статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Відмовляючи у задоволенні позову у частині визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оспорювані рішення міської ради є законними, а правомірність договору оренди землі безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий договір укладений, тому відсутні підстави для визнання недійсним договорів оренди землі.
Відмовляючи у задоволенні позову у частині визнати недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, суд першої інстанції виходив з того, що договори купівлі-продажу земельних ділянок укладені на підставі законних рішень Коломийської міської ради і у відповідності до вимог земельного та цивільного законодавства, що регулює дані правовідносини.
Судом встановлено, що згідно договору дарування від 22 квітня 1997 року ОСОБА_3 було подаровано цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 6).
Згідно державного акту на право постійного користування землею від 12 січня 1998 року, який виданий на підставі рішенням Коломийської міської ради №185 від 12 вересня 1997 року ОСОБА_3 надана у постійне користування земельна ділянка площею 0,64458 га для обслуговування майнового комплексу по АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 7).
Як встановлено судом першої інстанції пунктом 1 рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради № 301 від 17 вересня 2002 року «Про переобладнання приміщень в заклади комерційного призначення, спортивний зал, об`єднання квартир», ОСОБА_3 надано дозвіл на переобладнання цілісного майнового комплексу на будівництво магазину-критого ринку.
Пунктом 5 рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради № 393 від 17 грудня 2002 року «Про розгляд заяв громадян з питань індивідуального будівництва», ОСОБА_3 наданий дозвіл подарувати ОСОБА_6 незакінчений будівництвом магазин-критий ринок.
Відповідно до договору дарування незавершеного будівництвом магазину-критого ринку від 04 лютого 2003 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_6 незавершений будівництвом магазин-критий ринок по АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 137).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 січня 2004 року ОСОБА_6 є власником нежитлової будівлі (критий ринок) по АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 135).
Згідно з інформаційною довідкою Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 вересня 2016 року власником нежитлової будівлі (критий ринок) по АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 (том 1 а.с. 127).
Рішенням Коломийської міської ради №361 від 27 грудня 2000 року надано в оренду земельні ділянки для комерційного використання, зокрема, ОСОБА_4 площею 100 кв.м. по АДРЕСА_1 строком на 25 років (том 1 а.с. 30).
Рішенням Коломийської міської ради №1195-27/2008 від 07 травня 2008 року надано дозвіл на продовження терміну оренди на 5 років ОСОБА_5 на використання земельної ділянки загальною площею 100,85 кв.м. по АДРЕСА_1 для комерційного використання - встановлення та обслуговування торгового павільйону з оплатою орендної плати (том 1 а.с. 23).
Згідно договору оренди землі від 02 лютого 2009 року, укладеного між Коломийською міською радою та ОСОБА_5 , останній передано в строкове платне користування земельну ділянку площею 100,85 кв.м. для комерційного використання - встановлення та обслуговування торгового павільйону в АДРЕСА_1 (том 1 а.с.24-25).
Пунктом 6 рішенням Коломийської міської ради №2360-42/2009 від 21 жовтня 2009 року внесено зміни у пункт 1 рішення міської ради від 07 травня 2008 року №1195-27/2008, де слова «на продовження терміну оренди на 5 років» змінено на слова «на продовження терміну оренди на 25 років», а слова «для комерційного використання - встановлення та обслуговування торгового павільйону» змінено на слова «для комерційного використання - будівництва та обслуговування магазину» (том 2 а.с. 184).
Рішенням Коломийської міської ради №1938-25/2017 від 12 жовтня 2017 року надано дозвіл ОСОБА_4 на передачу шляхом викупу земельної ділянки несільськогосподарського призначення (кадастровий номер 2610600000:19:002:0163), площею 0,0100 га по АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування міні-маркет-кафе за рахунок орендованої земельної ділянки, наданої в оренду згідно рішення Коломийської міської ради від 27 грудня 2000 року №361 та згідно рішення Коломийської міської ради від 29 липня 2009 року №2233-41/2009 (том 2 а.с. 59).
Рішенням Коломийської міської ради №1939-25/2017 від 12 жовтня 2017 року надано дозвіл ОСОБА_5 на передачу шляхом викупу земельної ділянки несільськогосподарського призначення (кадастровий номер 2610600000:19:002:0022), площею 0,0101 га по АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для комерційного використання - будівництва та обслуговування магазину за рахунок орендованої земельної ділянки, наданої в оренду згідно рішення Коломийської міської ради від 07 травня 2008 року №1195-27/2008 та згідно рішення Коломийської міської ради від 21 жовтня 2009 року №2360/42/2009 (том 2 а.с. 60).
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 грудня 2017 року, укладеного між Коломийською міською радою та ОСОБА_4 , остання купила земельну ділянку несільськогосподарського призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,01 га, кадастровий номер 2610600000:19:002:0163 по проспекту АДРЕСА_1 (том 2 а.с. 63-66).
Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 грудня 2017 року, укладеного між Коломийською міською радою та ОСОБА_5 , остання купила земельну ділянку несільськогосподарського призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0101 га, кадастровий номер 2610600000:19:002:0022 по проспекту АДРЕСА_1 (том 2 а.с. 26-28).
Згідно частини другої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Зокрема, до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частин першої, п`ятої-сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України), що передбачено і статтею 12 ЦПК України.
На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 13 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
ОСОБА_3 , заявляючи позов про знесення самочинного будівництва, визнання нечинними рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки та договорів купівлі-продажу земельної ділянки посилався на те, що такими діями порушуються його права, як суміжного землекористувача, оскільки згідно рішення Коломийської міської ради від 12 вересня 1997 року він є користувачем земельної ділянки по проспекті АДРЕСА_1 .
Дійсно, рішенням Коломийської міської ради №185 від 12 вересня 1997 року, на підставі якого видано державний акт на право постійного користування землею від 12 січня 1998 року ОСОБА_3 була надана у постійне користування земельна ділянка площею 0,64458 га для обслуговування майнового комплексу по АДРЕСА_1 .
Вищевказана земельна ділянка була надана ОСОБА_3 для обслуговування цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1 , який йому було подаровано згідно договору дарування від 22 квітня 1997 року.
В подальшому ОСОБА_3 отримав дозвіл на переобладнання цілісного майнового комплексу на будівництво магазину-критого ринку.
Разом з тим, 04 лютого 2003 року ОСОБА_3 подарував незавершений будівництвом магазин-критий ринок по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 .
Відповідно до частини другої статті 377 ЦК України (у редакції чинній на момент укладення договору) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
Згідно частин першої, другої статті 120 ЗК України (у редакції чинній на момент укладення договору) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.
Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України (у чинній редакції) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного й цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають користувачами земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику чи користувачу.
Таким чином, уклавши договір дарування незавершеного будівництвом магазину-критого ринку від 04 лютого 2003 року до обдарованої  ОСОБА_6 перейшло право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 в тих межах і на правах, на яких володів попередній землекористувач. 
За змістом позовних вимог ОСОБА_8 , суть порушеного права полягає в тому, що відповідачі порушили його права як суміжного землекористувача, оскільки не погодили з ним будівництво, оренду і викуп землі. Однак враховуючи наведене вище, його права як землекористувача не порушено. Неоформлення права користування земельною ділянкою ОСОБА_6 , в даному випадку, не спростовує наведене.
У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_3 подарував ОСОБА_6 тільки частину приміщень магазину-критого ринку, іншої частини приміщень він є власником, а тому і землекористувачем.
На запитання суду, які ж частини приміщень магазину-критого ринку чи земельної ділянки відчуженні ОСОБА_6 і щодо якої частини земельної ділянки порушено право позивача, представники апелянта відповісти не змогли, жодних клопотань про витребування доказів на підтвердження даного факту не заявляли.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували даний факт.
Зокрема, за змістом договору дарування незавершеного будівництвом магазину-критого ринку від 04 лютого 2003 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_6 незавершений будівництвом магазин-критий ринок по АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 137).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 січня 2004 року ОСОБА_6 є власником нежитлової будівлі (критий ринок) по АДРЕСА_1 площею 798,5кв.м.-1/1 (том 1 а.с. 135).
Згідно з інформаційною довідкою Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 вересня 2016 року власником нежитлової будівлі (критий ринок) по АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 (том 1 а.с. 127).
Інших доказів, які підтверджували порушення прав позивача на користування певною площею земельної ділянки не представлено і такі відсутні в матеріалах справи.
Навіть за умови існування у позивача певних прав на частину приміщення та земельної ділянки, позивач повинен був довести яке право порушено, тобто стосовно якої частини земельної ділянки, в який спосіб, з точки зору прав суміжного користувача. Однак такі докази відсутні.
В частині правомірності оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки та договорів купівлі-продажу земельної ділянки суд першої інстанції дав належну правову оцінку. Зокрема, щодо законності будівництва, дотримання будівельних норм і правил, суд прийшов до правильного висновку про недоведеність вимог позивача в силу того, що порушення прав саме позивача не доведено, а будівельна документація відповідає встановленим нормам, що підтверджено судовим рішенням у справі адміністративної юрисдикції від 20 листопада 2017 року у справі №876/9917/17. Позивач не довів суду, яким чином та в який спосіб внаслідок оформлення дозвільної документації на будівництво відповідачами порушено його права.
З цього приводу в апеляційній скарзі апелянтом вказується на грубе порушення відповідачами будівельних норм, санітарно-гігієнічних норм та правил, пожежних та інших норм. Проте, будь-яких доказів, які підтверджують такі порушення зі сторони відповідачів безпосередньо стосовно позивача не представлено.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_3  не довів належними та допустимими доказами порушення його прав оспорюваними рішеннями Коломийської міської ради, договорами оренди земельної ділянки та договорами купівлі-продажу земельної ділянки.
За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3  залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 29 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач                                                        Л.В. Василишин
Судді:                                                                        Р.Й. Матківський
                                                                        І.О. Максюта