ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2020 року                                                                         м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи: 2-4520/2009
Апеляційне провадження №22-ц/813/5681/20
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів – Сєвєрової Є.С., Ващенко Л.Г.,
за участю секретаря Сороколет Ю.С.,
учасники справи:
заявник (позивач) – акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощабданк»;
представник заявника – ОСОБА_1 ,
зацікавлена особа (відповідач) – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Бабенко Наталії Сергіївни в інтересах акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2019 року, постановлену під головуванням судді Маркарової С.В.,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви
13 листопада 2019 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі – АТ «Державний ощадний банк України», банк) в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»звернулось до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження (а.с.1-2).
Заява обґрунтована тим, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 18 листопада 2009 року у справі № 2-4520/2009 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 175 142,70 грн. та з кожного судові витрати у сумі 910 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , що належали на праві власності ОСОБА_3 
01 лютого 2010 року представник банку звернувся до суду із заявою про видачу копії рішення суду та виконавчих листів. 
01 липня 2010 року представнику банку видано виконавчі листи про стягнення заборгованості та судових витрат, а в частині звернення стягнення на предмет іпотеки – виконавчі листи не видавались. 
29 грудня 2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів було завершено у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. Повторно виконавчі листи на примусове виконання не направлялись.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 08 травня 2018 року визнано відумерлою спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 та передано у власність територіальній громаді Одеської міської ради.
З метою заміни боржника у виконавчому провадженні з ОСОБА_3 на Одеську міську раду, банком було виявлено відсутність у виконавчих листах вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. 29 липня 2019 року банк звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки, але отримав відмову з посиланням на відсутність у тексті рішення суду на чию корить звернуто стягнення на предмет іпотеки.
У серпні 2019 року банк звернувся до суду із заявою про виправлення описки в резолютивній частині рішення суду від 18 листопада 2009 року, яка ухвалою суду від 09 серпня 2019 року повернута заявнику без розгляду з огляду на те, що справа знищена.
Зазначив, що банк був позбавлений можливості виконати рішення суду за рахунок предмету іпотеки, тому вважав вищезазначені обставини поважними причинами пропуску строку звернення із заявою про відновлення втраченого судового провадження.
Посилаючись на вимоги ч.1 ст.489, ст.491 ЦПК України, банк з метою подальшого виправлення описки в рішенні Малиновського районного суду м.Одеси від 18 листопада 2009 року та видачі виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки просив:
- поновити строк на звернення із заявою про відновлення втраченого судового провадження;
- відновити втрачене судове провадження у справі № 2-4520/2009.

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується
Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження (а.с.48-49).
Ухвала мотивована тим, що заявником пропущено строк для звернення із заявою про відновлення втраченого судового провадження, встановлений ч.5 ст.491 ЦПК України, з огляду на те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 28 листопада 2012 року, а виконавче провадження завершено 29 грудня 2016 року. Заявником не надано доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення.

Доводи апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2019 року та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції (а.с.51-52). 
В обґрунтування скарги представник послався на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що виконавчі документи про стягнення заборгованості були повернуті стягувачу за п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). У листі ДВС від 27 вересня 2018 року допущено описку у номері статті, невірно зазначено ст.47 Закону, яка регулює питання порядку виплати стягуваних грошових сум, в той час як вірно – ст.37 Закону. За вимогами ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа із зазначеної причини не позбавляє права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.12 Закону. Повернення документу у зв`язку з неможливістю виконання рішення суду перериває строк пред`явлення його до виконання та строк встановлюється з дня його повернення (ч.5 ст.12 Закону). Отже, строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання до 29 грудня 2019 року, а з заявою до суду банк звернувся 13 листопада 2019 року в межах трирічного строку. Зазначив, що оскаржувана ухвала позбавляє банк можливості виконати рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18 листопада 2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 2 175 142,70 грн.
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надійшов.
Учасники судового процесу в судове засідання, призначене на 30 червня 2020 року на 14:30 годин, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, заяв про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином та бажанням прийняти участь у її розгляді особисто не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.
Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені клопотання про поновлення строку звернення зі заявою про відновлення втраченого судового провадження, встановленого ч.5 ст.491 ЦПК України, виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 28 листопада 2012 року, а 29 грудня 2016 року виконавче провадження завершено. Зазначив, що завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків передбачених Законом, та що виконавче провадження не відновлювалось, об`єктивних обставин пропуску строку не встановлено.
Колегія суддів вважає, що такі висновки судом першої інстанції зроблені передчасно. 
       Згідно з положеннями ст.488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відновлення провадження у цивільній справі є самостійною категорією справ та має на меті сукупність дій, пов`язаних не з вирішенням спору, а з вирішенням процедурних питань з приводу відновлення судового провадження, як частково так і повністю.
Відповідно до ч.5 ст.491 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження для виконання судового рішення може бути подана до закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Суд може поновити зазначений строк, якщо за клопотанням заявника визнає причини його пропуску поважними.
Суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження у випадку, коли заяву подано після закінчення строку, встановленого ч.5 ст.491 цього Кодексу, і суд відхилив клопотання про його поновлення (п.2 ч.4 ст.492 ЦПК України). 
Суд першої інстанції, відхиливши клопотання про поновлення строку, не врахував положення ст.492 ЦПК України та не вирішив питання щодо суті заяви: відмови у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження. 
Крім того, судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що є порушенням п.1 ч.1 ст.379 ЦПК України.
Встановлено, що 05 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала в кредит 198 593 євро під 12 % річних строком до 05 березня 2018 року (а.с.5-10).
Вказаний кредитний договір забезпечений договорами іпотеки від 05 березня 2008 року, що укладені з ОСОБА_3 (майновий поручитель). Предметом іпотеки є:
-двокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.11-13);
-чотирьохкімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.14-16).
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 18 листопада 2009 року у справі № 2-4520/2009 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 175 142,70 грн. та з кожного судові витрати у сумі 910 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , що належать на праві власності ОСОБА_3 (а.с.23-24).
01 лютого 2010 року представник банку звернувся до суду із заявою про видачу копії рішення суду та виконавчих листів (а.с.22).
Заявник стверджує, що 01 липня 2010 року представнику банку видано виконавчі листи №2-4520/2009 про стягнення заборгованості та судових витрат, а в частині звернення стягнення на предмет іпотеки – виконавчі листи не видавались, надавши при цьому копії зазначених виконавчих листів (а.с.25-28). При цьому, суду надані копії виконавчих листів №2-4520/2009 у кількості 4-х штук, з яких:
-2 шт. відносно боржника ОСОБА_2 про стягнення 2 175 142,70 грн. та судових витрат 910 грн. (а.с.26,27);
-2 шт. відносно боржника ОСОБА_3 про стягнення 2 175 142,70 грн. та судових витрат 910 грн.(а.с.25,28). 
Зазначені копії виконавчих листів не містять підпису судді та будь-якої відмітки державного виконавця про виконання рішення або про повернення виконавчого листа стягувачу.
З листа Чорноморського міського відділу ДВС від 27 вересня 2018 року за № 23/12676 вбачається, що відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження, за параметрами пошуку по регіону: боржник ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , виконавчий документ №2-4520/2009, в останньому зазначено, що у відділі неодноразово перебував на виконанні виконавчий лист №2-4520/2009, виданий 01 липня 2010 року Малиновським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_2  на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 2 175 142,70 грн. Виконавче провадження №52369786 з примусового виконання вказаного виконавчого листа було завершене 29 грудня 2016 року на підставі ч.1 п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Копія постанови та виконавчий документ 31 грудня 2016 року спрямовані на адресу стягувача. Повторно на примусове виконання вказаний виконавчий документ до відділу не надходив (а.с.31).
З огляду на положення ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови про завершення виконавчого провадження), яка регулює порядок виплати стягнутих грошових сум, заслуговують на увагу доводи апелянта, що у вищенаведеному листі допущено описку у номері статті, оскільки повернення виконавчого документа з підстав відсутності майна у боржника регулюється положеннями п.2 ч.1 ст.37 Закону. 
Разом з тим, судом першої інстанції не звернуто уваги, що у листі йде мова лише про один виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 2 175 142,70 грн. 
Заявником не надано доказів щодо звернення до примусового виконання інших виконавчих документів, зокрема відносно боржника ОСОБА_3 та хід його виконання.
Враховуючи, що предмети іпотеки належали ОСОБА_3 на праві власності та з нього судовим рішенням, що набрало законну силу, стягнута ще заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку з ОСОБА_2 у сумі 2 175 142,70 грн., заявником не надано доказів відносно відсутності відкритого провадження щодо боржника ОСОБА_3 в рамках справи №2-4520/2009.
Суд першої інстанції помилково послався на закриття 29 грудня 2016 року виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4520/2009 відносно боржника ОСОБА_2 , як на підставу пропуску строку звернення із заявою про відновлення втраченого судового провадження. 
За нормами ч.ч.1,2 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18 листопада 2009 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішення суду законної сили. Аналогічні норми містяться і у ч.ч.1,2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» у чинній редакції.
Рішення Малиновського районного суду від 18 листопада 2009 року набрало законної сили 28 листопада 2009 року (а.с.23-24,25-28).
Отже, строк пред`явлення виконавчого листа в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до виконання у справі №2-4520/2009 сплив 30 листопада 2012 року, а ні 28 листопада 2012 року, як визначив суд першої інстанції.
Посилання апелянта, що заява про відновлення втраченого судового провадження подана в межах строку, встановленого ч.5 ст.491 ЦПК України, є суперечливим та необґрунтованим з огляду на таке.
По-перше, банк у своїй заяві про відновлення втраченого судового провадження, посилався на не отримання банком виконавчих листів про звернення стягнення на предмет іпотеки та просив визнати поважними причину пропуску строку на звернення до суду із відповідною заявою.
По-друге, строк для пред`явлення виконавчих листів про звернення стягнення на предмет іпотеки сплив 30 листопада 2012 року. 
Крім того, суд першої інстанції не врахував, що 29 грудня 2016 року завершено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2  на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 2 175 142,70 грн. Відносно боржника ОСОБА_3 , який був майновим поручителем та якому належали квартири, що виступили предметом іпотеки, на які судовим рішенням від 18 листопада 2009 року звернуто стягнення, судом не з`ясована інформація щодо пред`явлення виконавчих листів до виконання та стан їх виконання.
29 липня 2019 року представник банку звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки на виконання рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18 листопада 2009 року (а.с.32).
Листом в.о.керівника Малиновського районного суду м.Одеси від 31 липня 2019 року повідомлено, що відповідно до наданих архівом суду відомостей, підтвердження видачі виконавчого документа в частині звернення стягнення заставного майна відсутні, адже справу №2-4520/209 року вилучено для знищення, оскільки строк її зберігання закінчився у 2014 році. Запропоновано надати докази відсутності відкритого виконавчого провадження з цього приводу та звернуто увагу, що в резолютивній частині рішення суду від 18 листопада 2009 року не вказано на чию користь має бути звернуто стягнення на предмет іпотеки, що унеможливлює заповнення виконавчого листа (а.с.33).
Представник банку не надав докази відсутності відкритого виконавчого провадження з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки. 
06 серпня 2019 року банк звернувся до суду із заявою про виправлення описки в рішенні Малиновського районного суду м.Одеси від 18 листопада 2009 року, яка ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 09 серпня 2019 року повернута заявнику без розгляду, оскільки справа знищена (а.с.34,35).
Заява про відновлення втраченого судового провадження надана представником банку 13 листопада 2019 року (а.с.1-2).
При цьому, в заяві не зазначено чому представник банку, отримавши 01 липня 2010 року виконавчі листи, як він посилається не в повному обсязі, не звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Суд мав уточнити причини пропуску строку звернення із заявою про відновлення втраченого судового провадження та запропонувати заявнику надати відповідні докази, що не суперечить вимогам п.п.3,4 ч.5 ст.12 ЦПК України про роз`яснення у випадку необхідності учасникам процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприянню учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цих Кодексом.
Строк, встановлений ч.5 ст.491 ЦПК України, може бути поновлений, якщо суд визнає причини його пропуску поважними.
Отже, висновок суду про відмову у задоволенні клопотання банка про поновлення строку звернення до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження у справі № 2-4520/2009 без з`ясування обставин, що мають значення для справи, є передчасним. Крім того, суд, відхиливши клопотання про поновлення, не вирішив питання щодо відкриття провадження у справі за заявою, у порушенні вимог п.2 ч.4 ст.492 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки при постановленні оскаржуваної ухвали суд порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, то відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. З огляду на те, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника Бабенко Наталії Сергіївни в інтересах акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.
Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2019 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 03 липня 2020 року.

Головуючий:

Судді: