ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1274/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №710/403/20 Категорія: на ухвалу 	Побережна Н. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       29 липня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя – доповідач) 
Суддів                 Єльцова В. О., Василенко Л. І.
       За участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:
скаржник – ОСОБА_1 ;
заінтересована особа - ОСОБА_2 ;
особа, бездіяльність якої оскаржується – державний виконавець Шполянського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сірман В. А.;
особа, яка подає апеляційну скаргу – скаржник – ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 11 червня 2020 року, постановлену під головуванням судді Побережної Н.П. у залі Шполянського районного суду Черкаської області від 11.06. 2020 року о 15 год., повний текст ухвали складений 15.06.2020 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сірмана В. А., заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування його рішень, - 
в с т а н о в и в :

 
10 квітня 2020 року скаржник ОСОБА_1 звернувся в суд з скаргою на дії державного виконавця Шполянського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сірмана В. А., заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування його рішень.
В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_1 вказує, що 04.02.2004 року відділом ДВС Шполянського районного управління, відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 за виконавчим листом № 2-577, виданим Шполянським районним судом Черкаської області 10.07.2001 року.
28.12.2012 року постановою Шполянського районного суду Черкаської області визнано неправомірними дії в. о. начальника ДВС про здійснення перевірки, скасовано постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 .
У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що 01.07.2013 року стягувач ОСОБА_2 подала заяву до відділу ДВС, що боржником ОСОБА_1 не сплачувались аліменти в період з 01.05.2006 року по 01.06.2006 року та з 01.09.2006 року по 01.09.2008 року.
В той же день, 01.07.2013 року державним виконавцем було складено довідку - розрахунок № 4456/09-34 про наявну заборгованість у розмірі 2598 грн. Зазначену заборгованість скаржник погасив двома платіжками та подав державному виконавцеві заяву про перевірку інформації, викладеної у заяві стягувача, обґрунтовуючи її тими обставинами, що ним сплачувались аліменти в розмірі, визначеному законом. Той факт, що у довідці-розрахунку відсутні відомості по деяких місяцях за попередні роки, не може слугувати підтвердженням несплати аліментів, вважає скаржник.
Він вказує, що державний виконавець, приймаючи заяву про закриття провадження, роз`яснив йому, що кошти, які сплаченні ОСОБА_1 на особистий картковий рахунок його дитини, яка вже на той час вже навчалася у вищому навчальному закладі, очевидно не будуть враховані ним в довідці-розрахунку, що суперечить нормам ЦК України, вважає скаржник. 
ОСОБА_1 посилається, що державним виконавцем складено довідку-розрахунок, яка по формі та змісту не відповідає визначеному Додатком 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, яким затверджена форма «Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів». У довідці-розрахунку міститься технічні неточності. 
У скарзі ОСОБА_1 також зазначає, що не отримував жодних процесуальних документів, направлених на примусове погашення заборгованості, не попереджувався про розмір заборгованості по аліментах та необхідності погашення боргу до певного строку.
Скаржник ОСОБА_1 у скарзі просить визнати неправомірною, незаконною та скасувати довідку-розрахунок, складену державним виконавцем Шполянського РВ ДВС ЦМУ МЮ Сірман В.А., щодо розрахунку заборгованості по аліментах боржника ОСОБА_1 від 26.03.2020 року у виконавчому провадженні № 52450750. Зобов`язати державного виконавця Шполянського РВ ДВС ЦМУ МЮ Сірман В.А. скласти розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно форми визначеної Додатком 15, з врахуванням виконавчих провадження № 52450750 та проваджень відкритих на підставі постанов від 21.05.2013 року ВП № 38053270, ВП №38052996 від 21.05.2013 року. Провести  перевірку додержання вимог чинного законодавства щодо вчинення виконавчих дій державного виконавця Шполянського РВ ДВС ЦМУ МЮ Сірман В.А. у виконавчому провадженні № 52450750, стосовно неправомірних процесуальних рішень (не відкриття зведеного провадження, не закриття провадження по якому закінчився строк стягнення, складання процесуального документа, що не відповідає встановленій формі від 27.03.2019 року).
Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 11 червня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Зобов`язано державного виконавця Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сірмана В.А. скласти розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно форми визначеної Додатком 15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5 із змінами. 
У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовлено. 
Не погоджуючись із ухвалою суду, скаржник ОСОБА_1 оскаржив ухвалу до суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу через суд першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою із порушенням норм права, оскільки суд свої рішенням не зобов`язав державного виконавця включити до довідки - розрахунку дані про кошти перераховані на особистий картковий рахунок неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , які були перераховані їй в порядку ст. 179 СК України, так як норми закону передбачають, що неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними, відповідно до ЦК України. 
На думку ОСОБА_1 , перерахунок зазначених коштів підтверджується даними, що містяться в матеріалах справи, що було встановлено судом при огляді виконавчого провадження, та поясненнями, наданими в судовому засіданні, державним виконавцем, стягувачем, боржником. 
Перерахунок зазначених коштів на особистий картковий рахунок дитини скаржник обґрунтовував тими обставинами, що у нього виникли сумніви в цільовому використанні коштів стягувачем, а в матеріалах справи міститься інформація про його звернення про перевірку цільового використання аліментів, яка залишилися без розгляду. 
У скарзі скаржник також вказує, що стягувач аліментів не заперечувала, щоб дитина отримувала від нього частину аліментів на картковий рахунок дочки, і ним це розцінюється як визнання отримання аліментів стягувачем. 
На думку скаржника, суд не врахував до спірних правовідносин висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2018 року по справі № 465/926/06, відповідно до норм ч. 4 ст. 263 ЦПК України, за яким неповнолітня дитина має право на самостійне отримання аліментів. 
Скаржник ОСОБА_1 вказує, що згідно до норм ст. 71 Закону України « Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, кошти сплачені на особисті карткові рахунки неповнолітньої, включаються до розрахунку.
Скаржник ОСОБА_1 у апеляційній скарзі просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 11 червня 2020 року, постановити нове судове рішення, яким зобов`язати державного виконавця Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сірмана В. А. скласти розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно форми визначеної Додатком 15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04. 2012 року № 512/5, з урахуванням коштів сплачених на особистий картковий рахунок ОСОБА_3 .
В іншій частині вимог скарги ухвала суду першої інстанції скаржником ОСОБА_1 не оскаржується, а тому переглядається судом апеляційної інстанції лише в оскаржуваній частині згідно поданої апеляційної скарги. 
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від учасників справи не надходив. 
У відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення скаржник, який з`явився в судове засідання, від державного виконавця надійшла заява про розгляд скарги без участі виконавця, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, що є предметом оскарження в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно  п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду відповідає зазначеним вимогам закону. 
Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Задовольняючи частково вимоги скарги ОСОБА_1 в частині зобов`язання державного виконавця Шполянського РВ ДВС ЦМУ МЮ Сірмана В.А. скласти розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно форми визначеної Додатком 15, суд першої інстанції виходив із того, що довідка про заборгованість по аліментах боржника ОСОБА_1 від 26.03.2020 року у виконавчому провадженні № 52450750 складена з порушенням вимог чинного законодавства, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги в цій частині вимог скаржника. 
Відмовляючи у задоволенні скарги в частині вимог стосовно проведення    перевірки додержання вимог чинного законодавства щодо вчинення виконавчих дій державним виконавцем Шполянського РВ ДВС ЦМУ МЮ Сірманом В.А., у виконавчому провадженні № 52450750, та щодо неправомірних процесуальних рішень (не відкриття зведеного провадження, не закриття провадження, по якому закінчився строк стягнення, складання процесуального документа, що не відповідає встановленій формі від 27.03.2019 року) суд виходив із того, що дана вимога є не конкретизованою та не обґрунтованою належним чином скаржником.
Щодо вимоги скаржника про перевірку цільового використання аліментів стягувачем, то суд першої інстанції дійшов висновку, що таке клопотання не може бути задоволеним, оскільки дана норма не визначає можливості судового контролю за діями стягувача чи боржника, і з цієї підстави суд дійшов до висновку, що скарга в цій частині, не підлягає задоволенню.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що судом першої інстанції дотримано вимоги чинного законодавства при постановленні оскаржуваної ухвали, не допущено порушення норм процесуального права, виходячи з наступного.
        Як вбачається  із матеріалів справи  згідно з даними змісту листа від 02.04.2020 року Черкаським окружним адміністративним судом було надано відповідь скаржнику ОСОБА_1 з приводу ознайомлення з матеріалами справи, а також отримання копій документів та надіслано на електронну адресу заявника копію довідки-розрахунку Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.03.2020 року (а. с. 6).
На а. с. 7 – 10 матеріалів скарги міститься довідка - розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно даних виконавчого листа № 2-577, виданого 10.07.2001 року Шполянським районним судом Черкаської області, де вказана заборгованість по аліментах ОСОБА_1 станом на 27.03.2019 року в розмірі - 18 107, 23 грн. 
Як вбачається із даних довідки-розрахунку по аліментах ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 згідно з виконавчим листом № 2-577, виданого 10.07.2001 року Шполянським районним судом Черкаської області заборгованість по аліментах ОСОБА_1 на 01.07.2013 року становила 2 598,00 грн. (а. с. 11-13).
Згідно даних заяви ОСОБА_2 від 01.07.2013 року вона повідомила виконавця відділу ДВС про те, що боржник ОСОБА_1 за період з 01.05.2006 року по 01.06.2006 року та з 01.09.2006 року по 01.09.2008 року не сплачував аліменти (а. с. 14).
На а. с. 17 містяться копія платіжного доручення № 216 від 01.08.2013 року , з якої вбачається призначення платежу для зарахування на картку 4627085824790121 ОСОБА_5 відраховані аліменти на суму 1 693, 50 грн. та на звороті копія платіжного доручення № 221 від 19.08.2013 року зазначено призначення платежу для зарахування на картку 4627085824790121 ОСОБА_5 , що відраховані аліменти на суму 1  500 грн.
Постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 28.12.2012 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ВДВС Шполянського РУЮ про визнання дій неправомірними було визнано неправомірними дії в виконуючого обов?язки начальника відділу державної виконавчої служби Шполянського РУЮ Головного управління юстиції у Черкаській області Орлової А.Ф., які виявилися у винесенні наказу № 13 від 15.11.2012 року про здійснення перевірки бухгалтерії ПВКП " Торговий Дім Київська Русь",  встановлено відсутність компетенції у старшого державного виконавця ВДВС Шполянського РУЮ Головного управління юстиції у Черкаській області Орлової А.Ф. у винесенні постанови ВП № 4311510 від 03.12. 2012 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 .  
Скасовано постанову ВП № 4311510 від 03.12.2012 року про накладення штрафу 680,00 грн. на ОСОБА_1 старшого виконавця ВДВС Шполянського РУЮ Головного управління юстиції у Черкаській області Орлової А.Ф. (а. с. 19-20).
Згідно даних постанови про відкриття виконавчого провадження державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шполянського районного управління юстиції Орлової А.Ф від 21.05.2013 року було відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 2-н/710/16/2013, виданого 24.04.2013 року Шполянським районним судом Черкаської області (а. с. 26).
Постановою про відкриття виконавчого провадження державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шполянського районного управління юстиції Орлової А.Ф від 21.05.2013 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/710/411/2013, виданого 26.04.2013 року Шполянським районним судом Черкаської області (а. с. 26).
Як вбачається із матеріалів справи у судовому засіданні під час розгляду скарги були досліджені матеріали виконавчого провадження про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 згідно з виконавчим листом № 2-577, виданим 10.07.2001 року Шполянським районним судом Черкаської області, що підтверджується даними протоколу судового засідання від 11 червня 2020 року ( а. с. 64 - 70, відомості про дослідження матеріалів виконавчого провадження а. с. 69).
Згідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з ч.1, ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Колегія суддів поділяє апеляційного суду погоджується із висновками районного суду, який вірно зазначив, що примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року за № 512/5.
Згідно ч. 1 ст. 5 Закону, п. 2 розділу І Інструкції примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців), та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону, п. 1 розділу ІІ Інструкції виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим  Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Зі змісту скарги та заявлених вимог з`ясовано, що боржник не погоджується з розрахунками заборгованості за аліментами, проведеними державним виконавцем, вказує на відсутність заборгованості з підстав того, що сплачував аліменти на утримання дитини у добровільному порядку на особистий рахунок дитини, натомість державний виконавець не взяв до уваги вказані ним доводи щодо сплати коштів на особистий рахунок дитини.
Частиною першою та третьою ст. 71 Закону України «Про виконавче  провадження»  визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. 
Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Згідно із ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Отже, системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Із врахуванням наявності платіжних доручень, які містяться на а. с.17 та на звороті, колегія суддів апеляційного суду вважає, що між сторонами виконавчого провадження було встановлено порядок сплати аліментів шляхом перерахування аліментів на користь стягувача виконавчого провадження № 2 -577– ОСОБА_2 . 
Право та порядок звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
  Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України   скаргу може бути подано до суду  у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками районного суду, що між сторонами виник спір щодо розміру заборгованості по аліментах, а скаржник звернувся до суду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, в той час, як Закон України «Про виконавче провадження» та  Сімейний кодекс України  передбачають, що у разі незгоди заінтересованої особи з обчисленим державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом.
Апеляційний суд вважає, що вірними є висновки суду першої інстанції, щодо звернення скаржника ОСОБА_1 до суду з вимогою, право на звернення з якою не передбачено ст. 447 ЦПК України, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмови у задоволенні скарги в частині визнання її неправомірною, незаконною та скасування довідки-розрахунку, складеної державним виконавцем Шполянського РВ ДВС ЦМУ МЮ Сірманом В.А., щодо розрахунку заборгованості по аліментах боржника ОСОБА_1 від 26.03.2020 року у виконавчому провадженні № 52450750.
Разом з тим, скаржник ОСОБА_1 , звертаючись в суд зі скаргою, вказував, що державним виконавцем складено оскаржувану довідку-розрахунок, яка по формі та змісту, не відповідає Інструкції з організації примусового виконання рішень.
Так, згідно з п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2832/5), виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Довідка-розрахунок від 26.03.2020 року, не відповідає формі розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, яка передбачена Інструкцією з організації примусового виконання рішень, тому суд дійшов вірного висновку, задовольнивши вимоги скаржника частково щодо зобов`язання державного виконавця Шполянського РВ ДВС ЦМУ МЮ Сірмана В.А. скласти розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно форми визначеної Додатком 15.
Як вбачається із матеріалів скарги, скаржник ОСОБА_1 ставить вимогу перед апеляційним судом, постановити нове рішення, яким зобов`язати державного виконавця Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сірмана В. А. скласти розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно форми визначеної Додатком 15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04. 2012 року № 512/5, з урахуванням коштів, сплачених на особистий картковий рахунок ОСОБА_4 ( а. с. 83).
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що ухвалою районного суду задоволено дану вимогу скаржника, але без додаткової вимоги щодо врахування коштів, сплачених на особистий рахунок ОСОБА_4 .
Отже, вимога скаржника ОСОБА_1 щодо зобов`язання державного виконавця скласти розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно форми визначеної Додатком 15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04. 2012 року № 512/5, із урахуванням коштів сплачених на особистий картковий рахунок ОСОБА_4 є необґрунтованою та безпідставною, оскільки повноваження складання довідки – розрахунку входить до обов`язків державного виконавця державної виконавчої служби, який керуючись вимогами закону, діє у межах наданих йому повноважень. 
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи не містять ( і самим скаржником не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційної інстанції, підтвердження що саме кошти, які сплачені скаржником на особистий рахунок дитини ОСОБА_4 , мають характер аліментних зобов`язань із зазначенням призначення платежу, та на виконання саме виконавчого документу по виконавчому провадженню № 52450750).
Даний платіж колегією суддів апеляційного суду розглядається як власний вияв скаржника ОСОБА_1 допомоги дитині та носить особисте волевиявлення батька, але не розцінюється апеляційним судом, як спосіб виконання аліментних зобов`язань скаржником.
Відповідно до вимог ст. 181 СК України передбачено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.
        Крім того, апеляційний суд вважає, що слід звернути увагу на ту обставину, що сторонами виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-577, виданого 10.07.2001 року Шполянським районним судом Черкаської області був визначений спосіб виконання рішення про стягнення аліментів, який полягав у щомісячних платежах із зазначенням призначення платежу на користь стягувача на утримання дитини.
Встановивши, що ОСОБА_1 , як боржник у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Шполянського районного суду Черкаської області про стягнення аліментів, у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», то зазначені ним обставини про добровільну сплату коштів на особистий картковий рахунок дитини ОСОБА_3 ,  не є підтвердженням виконання ним обов`язку щодо виконання зазначеного судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги .
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує  суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку  можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
З урахування наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не ґрунтуються на нормах права, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, оскільки вимоги скаржника про скасування ухвали суду першої інстанції  є необґрунтованими, не підлягають задоволенню, тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 11 червня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сірмана В. А., заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця неправомірним и та скасування його рішень - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законом.
Повний текст постанови складений 30 липня 2020 року.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л. І.

Єльцов В. О.