ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
                                                і м е н е м  У к р а ї н и

13 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 203/1111/20 (2-а/199/66/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2020 в адміністративній справі №203/1111/20 (2-а/199/66/20) за позовом   ОСОБА_1  до  Інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубовик Юрія Івановича,  Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- 

ВСТАНОВИВ:

          У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубовика Юрія Івановича, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просив суд скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності серії ІД №00078706 від 02.03.2020 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300,00 гривень за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП.
          В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням матеріальних та процесуальних норм КУпАП, а також на відсутність у діях позивача складу правопорушення, тому просив оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього закрити, судові витрати стягнути з відповідача.
          Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2020  року адміністративний позов задоволено частково. Постанову серії ІД № 00078706 від 02 березня 2020 року, винесену інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубовиком Юрієм Івановичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 300,00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП - скасовано. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, закрито.
Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що факт скоєння правопорушення Позивачем підтверджується фотознімками, на яких зафіксовано: дату та час вчинення правопорушення, місце розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомого об`єкта, географічні координати. 
          Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
    Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
          Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03 січня 2020 року відповідачем інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубовиком Ю.І. в режимі фото/відеозйомки зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.
          Постановою серії ІД №00078706 від 02 березня 2020 року ОСОБА_1   визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, відповідно до змісту якої: 03 січня 2020 року о 10 год. 45 хв. за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Мономаха (вул. Московська), в районі буд. № 2-4, Д1010, транспортним засобом TOYOTA RAV-4 HYBRID, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснено адміністративне правопорушення, а саме: неоплата вартості послуг користування майданчиком для платного паркування, чим порушено абз. 2 п. 26 Правила паркування транспортного засобу.
Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 02 березня 2020 року є предметом судового розгляду в даній справі. 
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984 року №80731-X; Постанови Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів». 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані Відповідачем докази у вигляді фотознімків не можуть слугувати належним доказом вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 4 Правил паркування транспортних засобів паркування - розміщення транспортного засобу на майданчику для паркування.
Згідно з абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів користувач зобов`язаний сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування.
Частиною 1 статті 152-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування.
У Примітці до статті 152-1 КУпАП роз`яснено, що під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).
Відповідно до Примітки до статті 14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З матеріалів справи вбачається, що спірна постанова містить вказівку про здійснення фотозйомки за допомогою технічного засобу Logic Instrument Fleldbook K80V2 (а.с. 11).
Дослідивши вказані фотознімки, колегія суддів встановила, що на вказаних фотознімках зафіксовано розташування транспортного засобу Позивача на одному й тому ж паркувальному місці, у тому числі відносно нерухомих об`єктів, не змінювалось у зафіксовані Відповідачем проміжки часу.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що скаржником разом з апеляційною скаргою фотознімки подій 03 січня 2020 року є належними доказами вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, оскільки фіксують факт користування Позивачем майданчиком для платного паркування більше як 10 хвилин у відповідну добу користування 03 січня 2020 року.
Підсумовуючи вищевикладене, та з урахуванням наявності в матеріалах справи належних доказів на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про доведеність належними та допустимими доказами вчинення Позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, правомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення позовних вимог прийнято з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2020 в адміністративній справі №203/1111/20 (2-а/199/66/20) підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.243,   310,317,321,322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради  – задовольнити.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2020 року в адміністративній справі №203/1111/20 (2-а/199/66/20)– скасувати.
В задоволенні позову – відмовити.
        Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов