Ухвала
Іменем України
 
08 липня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 369/3743/20
провадження № 61-9727ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,
 
розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від  27 березня 2020 року у складі судді Пінкевич Н. С. та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року у складі судді Стрижеуса А. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про стягнення сплаченої суми попередньої оплати.
 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, 05 травня 2020 року ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом правил підсудності.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2020 року повернуто заявнику. 
 
30 червня 2020 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ). 
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»              Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Враховуючи те, що касаційна скарга подана 30 червня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ. 
 
Щодо оскарження ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2020 року
 
Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині треті цієї статті.
 
Частиною другою статті 17 ЦПК України встановлено, що не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.
 
Аналіз вказаних норм процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягає рішення суду першої інстанції після його перегляду в апеляційному порядку.
 
Проте заявник оскаржив у касаційному порядку судове рішення суду першої інстанції, яке не було предметом перегляду по суті судом апеляційної інстанції, оскільки апеляційна скарга на указане судове рішення суду першої інстанції була повернута заявнику.
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, відсутні правові підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2020 року.  
 
Щодо оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року
 
Касаційна скарга містить клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Вказане клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтоване тим, що копію повного тексту ухвали апеляційного суду отримано заявником лише 28 травня 2020 року. На підтвердження зазначеного надано відповідні докази, а саме: копію конверта, яким направлено судове рішення.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, зокрема  отримання копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду 28 травня 2020 року, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.   
 
У відкритті касаційного провадження на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року необхідно відмовити з таких підстав.
 
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення      вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
 
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
 
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
 
Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, передбачені частиною першою статті 353 ЦПК України.  
 
Враховуючи те, що частиною першою статті 353 ЦПК України не передбачено можливості апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції, керуючись пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, обґрунтовано виходив із того, що апеляційна скарга ФОП  ОСОБА_2 підлягає поверненню заявникові. 
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що у резолютивній частині ухвали суду першої інстанції зазначено про право заявника на оскарження вказаної ухвали у частині порушення правил підсудності, не спростовують висновків апеляційного суду, оскільки пункт 8 частини першої статті 353 ЦПК України в редакції до 08 лютого 2020 року, яким передбачалась можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження з порушенням правил підсудності у справі окремо від рішення суду, виключена станом на момент звернення ФОП ОСОБА_2 із апеляційною скаргою, тому вказана норма не підлягала застосуванню.
 
Інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не        спростовують та зводяться до неправильно розуміння заявником норм процесуального права.
 
Отже, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене із додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
 
Керуючись частинами першою, четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємець ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення сплаченої суми попередньої оплативідмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик