УХВАЛА

18 серпня 2020 року 

м. Київ
Справа №  5008/579/2012 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Стратієнко Л.В. - головуючий, судді -Кролевець О.А., Ткач І.В., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиційно - транспортна компанія «Сіко»

на постанову Західного апеляційного господарського суду
(головуючий - Дубник О.П., судді - Зварич О.В., Хабіб М.І.)
від 01.07.2020,

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиційно - транспортна компанія «Сіко»
на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Ізі Лайф»,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиційно - транспортна компанія «Сіко»,
третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м. Ужгород»,
про стягнення 7 739 093,85 грн,

ВСТАНОВИВ:
19.12.2019 до Господарського суду Закарпатської області від ТОВ "ЕТК "СІКО" надійшла скарга на бездіяльність державного виконавця, в якій відповідач просив постановити ухвалу, якою зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження №53186502 з примусового виконання судового наказу у справі №5008/579/2012, розпочате за заявою ОСОБА_1 Зобов`язати державного виконавця повернути до Господарського суду Закарпатської області наказ у справі №5008/579/2012, зняти арешт, накладений на майно (кошти) ТОВ "ЕТК "СІКО" у виконавчому провадженні №53186502, відомості про боржника, внесені у виконавчому провадженні №531286502, виключити з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи, а також провести інші необхідні дії із закінченням виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10 березня 2020 року задоволено скаргу ТОВ "ЕТК "СІКО". Визнано неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з розгляду заяви ТОВ "ЕТК "СІКО" про закінчення виконавчого провадження при виконанні за заявою ОСОБА_1 судового наказу у цій справі. Зобов`язано орган ДВС вжити заходів для усунення виявлених порушень (поновити порушене право заявника).

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 апеляційну скаргу задоволено. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 10.03.2020 у цій справі скасовано. В задоволенні скарги ТОВ "ЕТК "СІКО" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовлено. 

27.07.2020 ТОВ «Експедиційно - транспортна компанія «Сіко» звернулося з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 у справі №5008/579/2012 до суду касаційної інстанції. 

Розглянувши матеріали касаційної скарги ТОВ «Експедиційно - транспортна компанія «Сіко», колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №5008/579/2012, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону;

Пунктом 5 частини 1 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Суд апеляційної інстанції встановив, що зупинення органом ДВС спірного виконавчого провадження відбулось, хоча з посиланням на приписи пункту 5 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», однак за відсутності наведених у цій нормі підстав, оскільки, ні виконавець, ні заінтересована сторона не звертались до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником, отже правильним є висновок суду, що неможливим є очікування усунення неіснуючих обставин, що стали підставою для зупинення. При цьому, необхідно зазначити, що постанова органу ДВС про зупинення виконавчого провадження не є предметом оскарження та розгляду судом в цій справі.

Статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження" наведено вичерпний перелік підстав закінчення виконавчого провадження. Зокрема, відповідно до пунктів 3, 7 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частина 3 статті  39 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче впровадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини 1, 2 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження"). 

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, відповідно до п. 1): за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Підстави повернення виконавчого документа стягувачу передбачені статтею 37 Закону.

Отже, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові дійшов правильного висновку, що виконавче провадження АСВП № 53186502 відкрито державним виконавцем відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження". Органом ДВС здійснювались передбачені цим законом заходи з виконання виконавчого документу (про що свідчать відповідні постанови органу ДВС), проте, постанова ДВС від 28.11.2017 не була оскаржена в установленому порядку та строки зацікавленими особами. Матеріалами справи також не містять доказів визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду, на виконання якого видано наказ суду, набрало законної сили є обов`язковим до виконання.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, з дотриманням норм чинного на момент винесення оскаржуваної постанови законодавства, скасував ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 10.03.2020 року у цій справі.

Згідно з частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Експедиційно - транспортна компанія «Сіко» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 у справі №5008/579/2012, у зв`язку з її необґрунтованістю, оскільки правильне застосування норм права апеляційним судом є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 287, 290, 293  Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №5008/579/2012 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиційно - транспортна компанія «Сіко» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 у справі №5008/579/2012.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиційно - транспортна компанія «Сіко» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 у справі №5008/579/2012 надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                          Л. Стратієнко

Судді                                                                                                        О. Кролевець

                                                                                                                  І. Ткач