ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2020 р. 	Справа № 520/12565/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
представника позивача Межерицького А.О.,
представника відповідача Лук`янцева С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 22.01.20 року по справі № 520/12565/19
за позовом      Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1      
до       Головного управління ДПС у Харківській області                
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач,  Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ,  звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області  від 07.11.2019 № 00003333306 з нарахування суми грошового зобов`язання  за платежем податок на додану вартість на загальну суму 236987.50 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 відмовлено в задоволенні адміністративного позову.
Позивач,  не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.  Вважає, що встановлені відповідачем за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства не знайшли свого підтвердження. Отже нарахована податковим органом сума грошового зобов`язання є необґрунтованою, а спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування  не вбачає.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець 03.01.2002 року, номер запису 2 452 НОМЕР_1 , знаходиться на обліку як платник податків у Головному управлінні ДФС у Харківській області (Південне управління Валківська ДПІ), дата взяття на облік 09.01.2002 року за номером 384. Реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 . Основний вид діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
У період з 26.09.2019 по 02.10.2019 фахівцями відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо своєчасності реєстрації платником податку на додану вартість, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість, передбаченого ПК України за період з 01.01.2017 по 31.03.2019.
За результатами перевірки складено акт від 09.10.2019 № 285/20-40-33-06-07/2960918436, яким зафіксовані порушення п. 180.1 ст.180, п.181.1. ст.181, п.183.1-183.2,183.10 ст.183, п. 187.1 ст.187 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість, яка  підлягає нарахуванню та сплаті відповідно до п.200.1, 200.2 ст.2000 ПК України у розмірі 189590.00 грн.
24.10.2019 позивачем подано заперечення на акт перевірки (а.с.106-115, т.1), за результатами розгляду яких висновки акту перевірки залишені без змін, про що позивач повідомлений листом від 04.11.2019 № 3993/ФОП/20-40-33-0617 (а.с.116-124, т.1)
Порушення встановлені актом перевірки стали підставою для винесення податкового повідомлення - рішення від 07.11.2019 № 00003333306, яким позивачеві  збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 236987.50 грн, в тому числі податкове зобов`язання 189590.00 грн., штраф 47397.50 грн.
Не погодившись з зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою винесення оскаржуваного рішення слугував висновок податкового органу про те, що  за період квітень 2017- березень 2018 загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/ послуг встановлена у розмірі 1  002 054.33 грн., таким чином, на думку відповідача, позивач відповідно до положень п.183.1,183.2 ст.183 ПК України підлягав обов`язковій реєстрації як платник податку на додану вартість та повинен був надати до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням реєстраційну заяву за формою 1-ПДФ не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподаткованих операцій, визначених у ст.181 ПК України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема порядок їх адміністрування, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі – ПК України, Кодекс).
Так, відповідно до пункту 181.1 статті 181 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Згідно з пунктом 183.1, 183.10 статті 183 ПК України будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву. У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу (пункт 183.2 статті 183 ПК України). Будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Відповідно до п. 188.1. ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних  податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку -л спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Згідно з п. 187.1. ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а)          дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої – дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б)          дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Таким чином, у разі нарахування (сплати) особі протягом останніх 12 календарних днів загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, сукупно перевищує 1 000 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання).
Разом з тим, положення «без урахування податку на додану вартість» слід розуміти як необхідність вирахування суми податку на додану вартість із загальної суми із здійснення операцій з постачання товарів, в іншому випадку вказане правове положення не матиме застосування, оскільки відповідні норми стосуються осіб, що не є платниками податку на додану вартість та відповідно не пов`язані з жодним іншим податком на додану вартість, окрім того, що сплачується ними при придбанні товарів (послуг).
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09 серпня 2018 року у справі №811/1367/13-а, постанові від 02 квітня 2019 року по справі № 815/296/17, постанові від 18 лютого 2020 року по справі №807/1469/13-а.
Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення про нарахування позивачу суми грошового зобов`язання, податковий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а тому воно є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки при проведенні перевірки відповідачем обчислення сум здійснення операцій з постачання товарів/послуг позивача здійснено з порушенням положень ст.ст. 181, 187 ПК України, а також не було відраховано з суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг податок на додану вартість, як того вимагає п. 181.1. ст. 181 ПК України, внаслідок чого відповідач дійшов помилкового висновку про перевищення ФОП ОСОБА_1 встановленої цією нормою граничної суми у 1 000 000, 00 гривень.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів обґрунтованість висновків акту перевірки, колегія суддів вважає, що правочин відповідає положенням норм чинного законодавства України.
Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 77 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Твердження відповідача про те, що позивачем допущено порушення податкового законодавства, не знайшли свого підтвердження ні в ході судового розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного провадження. Крім того, зазначені висновки спростовуються наявними в матеріалах справи належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Северянін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про  скасування рішення суду першої інстанції, на підставі ст.317 КАС України, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та ухвалення нової постанови про задоволення адміністративного позову.
Ухвалюючи дану постанову, суд апеляційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат.
Згідно частин 1 та 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Під час прийняття постанови суд, зокрема, вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (стаття 322 Кодексу адміністративного судочинства України).
За змістом частин 1 та 6 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Матеріалами справи підтверджується, що ФОП ОСОБА_1  було сплачено судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5924 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) 74 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи документами про сплату судового збору (т.1  а.с. 4, т.3 а.с. 141).
Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.20 року по даній справі та ухвалює постанову про задоволення позову ФОП ОСОБА_1 , вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 5924 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) 74 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС  у Харківській області. 
Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року по справі № 520/12565/19 - скасувати. 
Прийняти постанову, якою позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.11.2019 № 00003333306 з нарахування суми грошового зобов`язання        за платежем податок на додану вартість на загальну суму 236987.50 грн.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ЄДРПОУ 43143704) витрати по сплаті судового збору за подання  позовної заяви та        апеляційної скарги у розмірі 5 924  (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) грн. 74 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 		Спаскін О.А.	
Судді	    	Любчич Л.В.    Присяжнюк О.В.  	
Повний текст постанови виготовлений  26.06.2020 року