Ухвала    
 
14 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 185/4978/18
провадження № 61-12650 ск20
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В., від 04 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені за затримку видачі банківського вкладу,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь пеню за період з 23 березня 2014 року по 13 січня 2018 року за затримку видачі грошового вкладу за депозитним договором у розмірі 31 080,00 євро.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь              ОСОБА_1 пеню за затримку видачі грошового вкладу за депозитним договором від 23 вересня 2013 року, укладеного між сторонами, за період часу з 18 червня 2017 року по 13 січня 2018 року у розмірі 800,00 євро. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
До Верховного Суду 20 серпня 2020 року  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня                2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у позові та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України                   від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1699цс16, від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд визнає її необґрунтованою, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України).
Згідно частини другої статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).
Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.
Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові                від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі                             № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.
Суд апеляційної інстанції встановив, що у зв`язку з невиконанням банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу утворилась заборгованість по пені, яка значно перевищує розмір вкладу за депозитним договором. Розрахувавши розмір пені в межах річного строку позовної давності, з урахуванням заяви банку про застосування строків позовної давності, суд дійшов вірного висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 551 ЦК України підстав для зменшення розміру неустойки за рішенням суду та правильно стягнув на користь ОСОБА_1                 пеню у розмірі 800 євро, врахувавши, що розмір вкладу за депозитним договором становив 800 євро.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 28 вересня                   2016 року у справі № 6-1699цс16, від 11 травня 2016 року у справі                           № 6-37цс16, є безпідставними. Суд апеляційної інстанції вірно виходив з того, що базою нарахування пені є саме сума неповернутих коштів вкладу. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово викладав висновки щодо нарахування пені за несвоєчасне повернення вкладу, на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (від 01 жовтня 2018 року № 761/42169/16-ц, від 26 вересня 2018 року у справі                                № 752/15421/17). Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, підстав для відступлення від якого Верховний Суд не вбачає.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті  касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції  переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення  від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК Українипідстав для визнання касаційної скарги  ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені за затримку видачі банківського вкладу.
Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                             О. В. Білоконь
О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара