Номер провадження: 22-ц/813/5919/20 
Номер справи місцевого суду: 2/1522/9763/11
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - Громіка Р.Д.,
суддів: Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,
за участю секретаря - Чепрас А.І.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб, 

В С Т А Н О В И В:
11 лютого 2020 року приватний виконавець Хлєбников О.В. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, а саме до квартири АДРЕСА_2 , яка належить боржнику ОСОБА_1 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2020 року подання приватного виконавця Хлєбникова Олександра Володимировича про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи задоволено. Надано дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Хлєбникову Олександру Володимировичу, а також іншим особам, що будуть залучені приватним виконавцем до проведення виконавчих дій, а саме: стягувачу або його представнику, що мають право брати участь у проведенні виконавчих дій в порядку ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження»; суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкту господарювання, що залучається для проведення оцінки майна в порядку ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження»; понятим, що залучаються при опису та арешту майна боржника в порядку ст. 21 ЗУ «Про виконавче провадження», на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_2 , яка належить боржнику - ОСОБА_1 ..
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що:
1) судом першої інстанції не враховано факт подання апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні скарги на дії приватного виконавця Хлєбнікова О.В.; 
2) ОСОБА_1 вважає, що у неї відсутні зобов`язання фінансового чи будь-якого іншого характеру перед ТОВ «Кей-Колект», а постанову приватного виконавця про відкриття провадження вважає незаконною.
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова О.В., перебуває виконавче провадження № 60213060 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/9763/11, виданого 16.08.2013 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ 'Кей-Колект" заборгованості за кредитом № 1123277900 від 11.10.2007 року в розмірі 31599,06 доларів США що за курсом НБУ становить 1051781,28 грн.
Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
03 жовтня 2019 року приватним виконавцем Хлєбниковим О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. 
Копію постанови направлено боржнику, за адресою вказаною у виконавчому документі рекомендованою поштою з повідомленням про вручення відправлення. 
Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 07 жовтня 2019 року.
Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження боржника зобов`язано надати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за невиконання зазначених вимог.
Однак, станом на 10 лютого 2020 року боржник декларацію це надав, що свідчить про умисне ухилення боржника від виконання рішення суду.
З матеріалів наданих заявником вбачається, що боржник ОСОБА_1 отримала з нарочним відправленням постанову про відкриття провадження та 22 жовтня 2019 року оскаржила у суді дії приватного виконавця.
Ухвалою Приморського районного суду від 10 грудня 2019 року скарга на дії виконавця залишена без задоволення, зі змісту ухвали вбачається що боржник ОСОБА_1 особисто приймала участь у судовому засіданні.
Станом на теперішній час рішення суду боржником не виконано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, то суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно інформації МВС за боржником транспортних засобів не зареєстровано.
При примусовому виконанні вказаного виконавчого документа приватним виконавцем накладено арешт на кошти та майно боржника, про що 03.10.2019р. винесено відповідні постанови.
Згідно відповідей з банківських установ, кошти боржника, яких було б достатньо для задоволення вимог стягувана за виконавчим документом, не виявлено.
Згідно відповідей реєструючих установ рухоме майно за боржником не зареєстровано.
Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано квартиру АДРЕСА_2 , що є предметом іпотеки. Іпотекодержателем вказаного об`єкту нерухомості є стягувач - ТОВ «Кей-Колект», власником квартири є ОСОБА_1 .
06 грудня 2019 року та 31 січня 2020 року приватним виконавцем здійснено виходи за адресою місцезнаходження нерухомого майна боржника, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . під час яких встановлено, що двері під`їзду, у якому знаходиться вказана квартира - зачинено, спроби виконавця потрапити до квартири боржника виявились безрезультатними.
Боржником пояснень щодо причин невиконання виконавчого документу не надано.
На підставі вищевикладеного судом першої інстанції вірно встановлено, що боржник - ОСОБА_1 , ухиляється від сплати боргу, вільного допуску приватного виконавця до квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , для належного винесення постанови опису й арешту майна, проведення оцінки квартири та подальшої реалізації вказаного майна в рахунок погашення боргу, не надає. Зазначені обставини значно ускладнюють виконання виконавчого документа та порушують законні вимоги стягувача.
Боржник був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження. Станом на теперішній час боржником не вжито жодних заходів щодо виконання вимог виконавчого документу.
Станом на час подачі подання про примусове проникнення до житла боржника чи іншого володіння особи, боржник вчиняє дії що ускладнюють виконання рішення, не допускає в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого нерухомого майна, що належить йому, не надавав пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, що свідчить про ухилення від виконання судового рішення та перешкоджанню приватному виконавцю у вчинені виконавчих дій.
Згідно п. 1 частини першої ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно п. 4 частини третьої ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.
Відповідно до п.13, ч. 3, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.
Згідно п. 5. підпунктів першого, п`ятого, шостого ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій. що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Згідно п. 8 частини першої ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Також відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.
Враховуючи, що боржник в добровільному порядку не виконує вимоги виконавчого документу, був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, у боржника не виявлене інше майно, а також в зв`язку з тим, що боржником не вжито жодних заходів щодо добровільного виконання вимог виконавчого документу, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що подання приватного виконавця Хлєбникова О.В. про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).
Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні скарги на дії приватного виконавця Хлєбнікова О.В., не є підтвердженням факту неухилення від виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси у цивільній справі №2/1522/9763/11.
Крім того, ОСОБА_1 добровільно рішення не виконує, декларація про доходи та майно не подана, а посилання скаржника на те, що відсутні будь-які зобов`язання перед ТОВ «Кей-Колект» не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, судове рішення ухвалено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 18 вересня 2020 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді                                                                М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дрішлюк