ПОСТАНОВА
Іменем України

16 липня 2020 року   
Київ
справа №160/8227/19
адміністративне провадження №К/9901/14640/20
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Гусака М.Б.,  Усенко Є.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №160/8227/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ледум» до Міністерства охорони здоров`я України, третя особа: Дніпропетровська митниця ДФС, про визнання протиправними відмов та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року (головуючий суддя -  Прокопчук Т.С., судді: Шлай А.В.,  Круговий О.О.),-
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись з указаним рішенням, 23 квітня 2020 року Міністерство охорони здоров`я України (далі - МОЗ України, відповідач) подало апеляційну скаргу.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику.
Відповідно до вказаної ухвали, апеляційний суд, з посиланням на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 20 грудня 2019 року (справа №808/1779/17), вказав, що апеляційна скарга підписана представником за відсутності підтвердження повноважень такої особи на здійснення представництва. За висновками апеляційного суду, долучена до матеріалів апеляційної скарги копія довіреності від 16 вересня 2019 року №14.2/49, видана МОЗ України на ім`я ОСОБА_1 , не засвідчена у встановленому законом порядку. Вказана копія довіреності засвідчена начальником управління правового забезпечення Демшевською Л.А., проте доказів наявності у зазначеної особи повноважень саме на засвідчення копій виданих довіреностей не надано. Окремо суд апеляційної інстанції звернув увагу на допущені апелянтом порушення при оформленні апеляційної скарги, що виявились у незазначенні посадового становища ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, МОЗ України подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу про повернення апеляційної скарги та направити справу для продовження розгляду до Третього апеляційного адміністративного суду. 
Скаржник вважає хибним висновок апеляційного суду про відсутність у представника апелянта повноважень на підписання апеляційної скарги, оскільки до вказаної скарги було долучено належним чином засвідчений наказ МОЗ України від 15 січня 2019 року №5-Адм, відповідно до якого начальник управління правового забезпечення МОЗ України Демшевська Л.А. уповноважена завіряти копії довіреностей. Відповідач зазначає, що закон не встановлює обов`язок засвідчення копій довіреності на представництво від імені юридичної особи нотаріусом або безпосередньо керівником, що видав довіреність, про що також вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 грудня 2019 року (справа №826/5500/18). З огляду на вказане, МОЗ України вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми статті 298 КАС України, чим обмежив відповідача у праві на доступ до суду, порушивши положення пункту 9 частини третьої статті 2 КАС України.
Відзиви на касаційну скаргу до суду не надходили.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої 4 статті 298 КАС України апеляційна скарга не приймається до розгляду та повертається заявнику в разі, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
Згідно з частиною першою статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Нормами частини третьої статті 55 КАС України визначено, що юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.
Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 59 КАС України відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.
Частиною восьмою статті 59 КАС України встановлено, що у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що право на подання і підписання, зокрема, апеляційної скарги має особисто керівник чи інша особа в порядку самопредставництва, або представник на підставі довіреності. Копія довіреності може засвідчуватись суддею, або у визначеному законом порядку. Крім того, при наявності в матеріалах справи копії довіреності або іншого документа, що посвідчує повноваження представника, останній при зверненні до суду з апеляційною скаргою може не подавати підтвердження своїх повноважень.
Вимога обов`язкового подання до суду лише оригіналу довіреності на підтвердження повноважень представника і думка про допустимість засвідчення копії такого документа лише суддею не ґрунтується на чинному процесуальному законодавстві України, адже відповідно до наведеної вище частини п`ятої статті 59 КАС відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді, а наступна частина цієї ж статті визначає правомірним також інший порядок засвідчення «визначений законом».
Законодавством не встановлено жодних обмежень щодо зазначення у змісті довіреності посилання на уповноваження представника на засвідчення копій документів, у тому числі й довіреності, а також щодо подання таких копій до будь-якого підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, державних органів, суду.
Зважаючи на вищевикладене, у разі коли до адміністративного суду звертається представник юридичної особи, закон не встановлює обов`язок засвідчення копій довіреності на представництво нотаріусом або ж безпосередньо керівником юридичної особи, що видав довіреність.
Трактування положень статті 59 КАС України у протилежному аспекті є неправомірним обмеженням права на доступ до правосуддя. Наведене випливає і з практичної реалізації нотаріального посвідчення копій довіреності та (або) посвідчення копій довіреності керівником юридичної особи, що її видав, пов`язаної із настанням збитків матеріального характеру, часовими затратами та ін. Таке неправомірне обмеження права на доступ до суду полягає у надмірному формалізмі.
Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року (справа №826/5500/18).
Повертаючи апеляційну скаргу у справі, що розглядається, апеляційний суд вказав, що долучена до вказаної скарги копія довіреності засвідчена начальником управління правового забезпечення Демшевською Л.А., проте жодних доказів наявності у вказаної особи відповідних повноважень саме на засвідчення копій довіреностей до суду не надано.  
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги скаржником на підтвердження повноважень особи, яка засвідчила копію довіреності від 16 вересня 2019 року № 14.2/49, було долучено копії наказів МОЗ України від 15 січня 2019 року №5-Адм «Про визначення посадових осіб МОЗ України, яких уповноважити завіряти копії довіреностей», від 17 липня 2017 року №814 «Про затвердження Положень про структурні підрозділи Управління правового забезпечення», копію Положення про Відділ судово-претензійної роботи Управління правового забезпечення МОЗ України (а.с. 10 Матеріалів щодо повернення апеляційної скарги у справі №160/8227/19). Ці ж документи були долучені МОЗ України і до касаційної скарги, їх дослідження та аналіз свідчить про помилковість висновку суду апеляційної інстанції про відсутність у начальника управління правового забезпечення МОЗ України Демшевської Л.А. повноважень на засвідчення копій довіреностей, виданих за підписом міністра охорони здоров`я України.
Колегія суддів касаційного суду зазначає, що судом апеляційної інстанції не складались акти про нестачу вказаних документів, відтак, доводи скаржника про долучення останніх до апеляційної скарги та безпідставне неврахування при розгляді питання про відкриття апеляційного провадження у справі є слушними та знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду ухвали суду про повернення апеляційної скарги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 грудня 2019 року (справа №826/5500/18) також вказала на те, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині першій статті 2 КАС України, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.
З матеріалів даної справи вбачається, що апеляційна скарга була подана МОЗ України до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції і відповідно до супровідного листа від 15 квітня 2020 року №14166-01 Дніпропетровський окружний адміністративний суд скерував до суду апеляційної інстанції адміністративну справу №160/8227/19 у 3-ох томах разом з апеляційною скаргою. 
Колегія суддів касаційного суду зазначає, що у матеріалах справи № 160/8227/19 міститься копія довіреності від 16 вересня 2019 року №14.2/49, видана МОЗ України на ім`я ОСОБА_1 , засвідчена суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхровою В.С. (том 2 а.с.58).
З огляду на викладене, у матеріалах справи містилась копія довіреності на ОСОБА_1 засвідчена суддею відповідно до вимог статті 59 КАС України і у суду апеляційної інстанції була процесуальна можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду також вважає за необхідне вказати, що суд апеляційної інстанції у силу пункту 2 частини першої статті 305 КАС України наділений повноваженням закрити апеляційне провадження у випадку, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати.
Щодо висновку апеляційного суду про незазначення в апеляційній скарзі МОЗ України посадового становища ОСОБА_1, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України подання апеляційної скарги особою, посадове становище якої не зазначено, є однією з підстав для повернення апеляційної скарги.
Верховний Суд неодноразово, зокрема розглядаючи справи № 200/7810/18, №197/539/19, № 280/5459/18, № 280/1824/19, №215/2557/19, №280/4309/18, №0440/4975/18, № 808/2569/18 тощо, вказував, що надання належним чином оформленого документа на підтвердження повноважень на подання, зокрема апеляційної скарги, за встановленого факту зазначення у вказаному документі посадового становища особи, яка підписала таку апеляційну скаргу, є підставою для висновку, що апеляційну скаргу підписано особою із зазначенням її посадового становища у розумінні положень пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України.
З апеляційної скарги вбачається, що останню підписано представником МОЗ України ОСОБА_1 за довіреністю. У долученій до скарги копії довіреності від 16 вересня 2019 року № 14.2/49 вказано про уповноваження начальника відділу судово-претензійної роботи Управління правового забезпечення ОСОБА_1 на представництво інтересів МОЗ України у судах України, в органах державної влади (в тому числі в органах державної виконавчої служби), місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з питань, пов`язаних із вчиненням юридичних дій.
Під час розгляду даної справи судом касаційної інстанції було встановлене належне засвідчення вказаної копії довіреності, відтак, матеріали справи містили відповідні документи, які підтверджували як повноваження ОСОБА_1 на подання апеляційної скарги, так і займане нею посадове становище.
Посилання суду апеляційної інстанції на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року (справа №808/1779/17) є помилковим, оскільки рішення касаційного суду у вказаній справі ухвалене за інших фактичних обставин та правового регулювання.
З огляду на викладене, суд касаційної інстанції вважає помилковим висновок апеляційного суду про наявність підстав для повернення апеляційної скарги відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України, а тому касаційну скаргу слід задовольнити, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги з направленням справи до Третього апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду, в ході якого має бути вирішено питання про можливість відкриття провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Частиною четвертою статті 353 КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України задовольнити.
Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року про повернення апеляційної скарги у справі №160/8227/19 скасувати.
Справу №160/8227/19 направити до Третього апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	М.М. Гімон М.Б. Гусак   Є.А. Усенко