ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 р.	Справа № 520/819/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, повний текст складено 02.04.20 року по справі № 520/819/2020
          за позовом        ОСОБА_1  
          до      Міністерства оборони України                      
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, скасування протоколу,
ВСТАНОВИВ:
21.01.2020 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, в якій просив суд: 
- визнати протиправну бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності в наслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015р.;
- визнати протиправним та скасувати п. 79 протокол №78 від 14.06.2019р рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з підстав встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015р. згідно вимог: ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та в Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р., та Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року;
- зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 382 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що рішення  Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум від 14.06.2019р протокол №78 (пункт 79) є протиправним та такими, що підлягає скасуванню, оскільки порушує його права щодо належного соціально-правового забезпечення осіб, які отримали інвалідність у зв`язку із проходженням військової служби, які гарантуються  законодавством України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, скасування протоколу - залишено без задоволення. 
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати  рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/819/2020 від 02.04.2020 р., винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги  позивача, а саме: визнати протиправну бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності в наслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015р.; визнати протиправним та скасувати п. 79 протокол №78 від 14.06.2019 р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1  в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги; зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з підстав встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015р. згідно вимог: ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та в Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р., та Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року; зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 382 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування заявлених вимог посилається  на те, що з рішенням суду не згоден та вважає, що дане рішення суду підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.  Зазначає, що судом першої інстанції всупереч ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не враховано позицію Верховного Суду по аналогічним справам: справа №520/11476/18 (адміністративне провадження №К/9901/20265/19) Постанова Верховного Суду від 31.10.2019р. та справа №520/10341/18 (адміністративне провадження №К/9901/18299/19) Постанова Верховного Суду від 24.12.2019р. Вказує, що позивачу встановлена інвалідність з причин поранення, контузії та захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Посилається, що згідно оскаржуваного рішення Комісії Міністерства оборони України, відповідачем вирішено питання призначення та нарахування  одноразової грошової допомоги, лише з підстав встановлення інвалідності внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Зазначає, що вказані факти  свідчать, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення не діяв в належний і якомога послідовніший спосіб, оскільки не розглянув питання призначення позивачу  одноразової грошової допомоги з підстав встановлення інвалідності в наслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Посилається на практику Європейського суду з прав людини. Зазначає, що встановлення судом першої інстанції обставин, що позивач вперше звернувся з заявою до Харківського обласного військового комісаріату  у 2019 р. не відповідають обставинам справи, які суд першої інстанції вважав встановленими. Вказує, що внаслідок помилкового встановлення обставин суд помилково застосував ч.8 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та прийшов до висновку, що позивач пропустив трирічний строк для звернення за виплатою одноразової грошової допомоги. Зазначає, що Міністерством оборони України не було вирішено питання призначення та нарахування позивачу одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності в наслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, а судом першої інстанції не було перевірено рішення Міністерства оборони України вимогам п.3 ч.2 ст.2 КАС України.
Міністерство оборони України подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 по адміністративній справі №520/819/2020, в якому не погоджуючись з апеляційною скаргою позивача, вказало те, що вважає скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 по справі №520/819/2020, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Учасники справи про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалами справи                                                 повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
          Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст. 229 КАС України.
          Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що з наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 23.10.1989 р. звільнено зі строкової військової служби в Прикородонних військах КДБ СРСР та 27.10.2015 р.  встановлено III групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 12 ААА № 106423 від 27.10.2015).
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.10.2017 р.  позивач є інвалідом III групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів.
14.06.2019 р. засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняло рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з підстав: - недотримання вимог ч.6 ст. 16-3 Закону України   "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"   відповідно до яких особам звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, тоді як позивач проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, а Міністерство оборони не є правонаступником Міністерства оборони СРСР; - неподання документу, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено п.11 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого            Постановою КМУ №975 від 25.12.2013.
Водночас, комісія відповідача також зазначила, що висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 25.06.2015 року № 620-2015, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 27.07.2017 № 2639, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення.
Не погодившись з вказаним рішенням Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.06.2019 року № 78  (п. 36 протоколу щодо відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги), позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про залишення без задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що  позивачем не додано документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а копія висновку Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 17.07.2015 № 2639, в обставинах цієї справи не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи, що із заявою про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 звернувся у 2019 році, тобто після спливу трирічного строку після виникнення у нього права на отримання зазначеної допомоги, позивач втратив право вимоги на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІII групи інвалідності.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду  на наступне. 
          Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
          Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
        Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі по тексту - Закон України  № 2232-XII).
         Відповідно до статті 41 Закону України № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
          Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року, який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
         Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі по тексту - Закон № 2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
        Згідно зі статтею 1-2 Закону України Закон № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
     Відповідно п.2 ч.1 ст.3 Закону №2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
          Положеннями ч.1 ст. 12 Закону № 2011-ХІІ передбачено: військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
          Частиною 1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно пп. 2 п.1 ст.3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Пунктом 4 ч.2       ст.16 Закону № 2011-ХІІ       (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно п. "б" ч.1 ст.16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Водночас, у відповідності до   ст. 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ч. 9     ст. 16-3 Закону№2011-ХІІ     порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок № 975).
Відповідно до п.6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
Згідно п.11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги (рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги   ОСОБА_1 було те що Міністерство оборони України в 1989 році не здійснювало розрахунок під час звільнення з Прикордонних військ СРСР, оскільки Міністерство оборони України було створено 24.08.1991 року відповідно до Постанови Верховної ради України "Про військові формування України" та не є правонаступником Міністерства оборони СРСР, витрати пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України. Також підставою було те, що заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975.  Крім того, в зазначеному рішенні Комісії Міністерства оборони України зазначається, що висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи від 25.06.2015 №620-2015, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово - лікарської комісії Міністерства оборони України від 17.07.2015 №263, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення.  Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово - лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, які не подано на розгляд комісії. 
Колегія суддів зазначає, що подання зазначених у п. 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст. 16-4 Закону № 2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Отже, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету та відповідає вимогам законності.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
            Разом з тим, подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
                  У постанові від 10.04.2019 року по справі №822/220/18, Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визнання актів судово-медичного дослідження та витягів з протоколу військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, достатніми та належними доказами, у розумінні п. 11 Порядку № 975, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, контузії та захворювання) військовослужбовця, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 травня 2018 року у справі № 729/426/17, від 21 серпня 2018 року у справі № 295/13892/16-а, від 23 жовтня 2018 року у справі                             № 822/3005/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 740/1538/17, від 29 січня 2019 року у справі            № 293/342/17, та, у розвиток позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 жовтня 2018 року у справі № 265/7930/16-а, сформулювала наступний правовий висновок.
          Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.
          При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовування.
         У контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надана відповідачу разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, копія витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії не містить інформацію про обставини поранення позивача, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
          Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
З огляду на викладене, відсутність у абзаці 6 п. 11 Порядку № 975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення свідчить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.
Отже, відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами, що містять достовірні відомості про зазначені обставини.
Так, підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, зокрема  слугувало не подання заявником документу, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено п. 11 Порядку №975, оскільки висновок фахівця з питань судово - медичної експертизи від 25.06.2015 №620-2015, який складено зі слів заявника та  висновок Центральної військово - лікарської комісії Міністерства оборони України від 17.07.2015 №2639, не є документами, що свідчать про обставини поранення. Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії  не подано на розгляд комісії.
Отже, позивачем не було додано документи, які свідчать про причини та обставини поранення, а висновок фахівця з питань судово - медичної експертизи від 25.06.2015 №620-2015 та витяг  Центральної військово - лікарської комісії Міністерства оборони України від 17.07.2015 №2639 не є належними документами, що містять відомості про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Щодо підстави для відмови позивачу  призначенні одноразової грошової допомоги, зокрема те, що Міністерство оборони України в 1989 році не здійснювало розрахунок під час звільнення з Прикордонних військ СРСР, оскільки Міністерство оборони України було створено 24.08.1991 року відповідно до Постанови Верховної ради України "Про військові формування України" не є правонаступником Міністерства оборони СРСР, а витрати пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України,  колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. 
          Законом СРСР від 12.10.1967 № 42 «Про загальний військовий обов`язок» військової служби, визначено, що Прикордонні війська КДБ СРСР були складовою частиною Збройних Сил СРСР.
          Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 №1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
          Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 №1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
          Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 №3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.
          Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.
Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, колегія суддів вважає, що обов`язком відповідача в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії
Відтак, виходячи з аналізу вказаних правових норм вбачається, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що як вбачається наявних в матеріалах справи довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №106423 від 28.10.2015, довідки акта огляду МСЕК серії 12 ААА №459818 від 13.10.2017, а також з витягу Центральної військово - лікарської комісії Міністерства оборони України від 17.07.2015 №2639 вбачається, що у позивача по справі встановлено як поранення, контузія, так і захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 
          При цьому, Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум при розгляді питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги позивачу не досліджувала питання щодо виплати грошової допомоги з приводу захворювання позивача, що пов`язано з виконання останнім обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії.
Вказані обставини не відображені в п.79 протоколу №78 від 14.06.2019 р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1  в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.  
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 31.10.2019 р. по справі  №520/11476/18.
Посилання відповідача на те, що захворювання є результатом (похідним) від отриманого позивачем поранення (контузії), через, що для призначення позивачу одноразової грошової допомоги, необхідно надати документи про причини та обставини отриманого ним поранення, колегія суддів вважає такими, що не впливає на той факт, що відповідачем в оскаржуваному по даній справі рішення Комісії Міністерства оборони України (п.79 протоколу №78 від 14.06.2019 р.) не вирішувалося питання щодо виплати грошової допомоги з приводу захворювання позивача, що пов`язано з виконання останнім обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії.
Стосовно висновків суду першої інстанції про те, що з 27 жовтня 2015 року у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, а із  заявою про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 звернувся у 2019 році, тобто після спливу трирічного строку після виникнення у нього права на отримання зазначеної допомоги, а тому позивач втратив право вимоги на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІII групи інвалідності, колегія суддів вважає помилковими, оскільки як вбачається з матеріалів даної справи позивач 25.05.2018 р. звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою стосовно призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, тобто позивачем не було пропущено строку трьохрічного строку  для отримання одноразової грошової допомоги, передбаченого ч.8 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Крім того, відповідно до Єдиного реєстру судових рішень факт звернення позивача саме 25.05.2018 р. також підтверджується  постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2019 р. по справі №520/9502/18, яка набрала законної сили. 
Стосовно посилання сторін по справі на правові позиції  Верховного Суду, викладені в його рішеннях, колегія суддів зауважує, що в межах спірних правовідносин по даній справі підлягають врахуванню наведені вище судом апеляційної інстанції рішення вказаного суду (Верховного Суду).
З урахуванням вказаного вище, а також враховуюче те, що відповідачем під час розгляду питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги не вирішувалося питання щодо виплати грошової допомоги з приводу захворювання останнього, що пов`язано з виконання останнім обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання протиправною  бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності в наслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015 р., а також про визнання протиправним та скасування  п.79 протоколу №78 від 14.06.2019 р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1  в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. 
Колегія суддів зазначає, що рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
          Згідно з ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Отже, з аналізу вищевказаної норми вбачається, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. 
          Разом з тим, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
          Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.
Відповідно до абз.2 ч. 4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
          Відповідно до ч.ч.1,2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;  2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
            Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував  обставин, що мають значення для справи та неправильно  застосував  норми  матеріального права, а тому вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову. 
З огляду на вищевикладене, з урахуванням ч.2 ст.9, ч.4 ст.245 КАС України,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення. Визнання  протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності в наслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015 р. Визнання протиправним та скасування  п.79 протоколу №78 від 14.06.2019 р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.  Зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з підстав встановлення йому інвалідності на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015 р. з урахуванням правової оцінки наданої судом в даному рішенні (постанові). В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити.  
Щодо вимог позивача про зобов`язання  Міністерство оборони України відповідно до ст.382 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке. 
          Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
          Колегія суддів зауважує, що процесуальні дії щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду (як під час ухвалення, так і після ухвалення рішення) відповідно до положень ст. 382 КАС України є диспозитивним правом суду.
          Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 по справі № 674/25/17 (провадження №К/9901/32253/18).
          Також, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06.05.2019 по справі №826/9960/15 зазначено, що застосування правового інституту подачі звіту є правом суду.
Колегія суддів, зазначає, що на даний час відсутні обґрунтовані  підстави для застосування заходів, передбачених ст.382 КАС України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач буде ухилятися від виконання даного рішення (постанови) суду апеляційної інстанції або неналежним чином буде його виконувати. 
Оскільки,  відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.                                        
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 року по справі                                №520/819/2020  скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1  до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, скасування протоколу задовольнити частково. 
Визнати протиправну бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності в наслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015 р.
Визнати протиправним та скасувати п.79 протоколу №78 від 14.06.2019 р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. 
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з підстав встановлення йому інвалідності на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015 р. з урахуванням правової оцінки наданої судом в даному рішенні (постанові). 
В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис) 	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  28.09.2020 року