П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2217/19	
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
                      
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-            Ступакова І.Г.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління  ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2019 року № Ф-78224-17 на суму 21030,90 грн., - 
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

19 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду  з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (нині Головного управління  ДПС у Миколаївській області), в якому просить суд:
-  визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2019 року № Ф-78224-17 на суму 21030,90 грн.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначила, що з отриманої вимоги не є можливим визначити, яку базу нарахування єдиного внеску визначив відповідач, не зрозуміло на підставі чого саме було проведено нарахування єдиного внеску. Вимога сформована в автоматичному режимі, лише на підставі наявної у відповідача інформації про те, що позивач є платником єдиного внеску. Таким чином, оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню. 
Представник відповідача заперечував проти позовних вимог позивача, просив відмовити в задоволенні позову, зазначаючи, що з 01.01.2017 року особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску, незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем. Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. З 01.01.2018 року фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, особи, які проводять незалежну професійну діяльність, а також члени фермерських господарств зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно інформаційної бази даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника податків ФОП ОСОБА_1 існують такі нарахування: за 2017 рік (незалежна професійна діяльність) - 8448,00 грн. Сплати не було; 19.04.2018 року - 2457,18 грн. (адвокатська діяльність). Сплати не було; 19.07.2018 року - 2457,18 грн. (адвокатська діяльність). Сплати не було; 19.10.2018 року - 2457,18 грн. (адвокатська діяльність). Сплати не було; 19.01.2019 року - 2457,18 грн. (адвокатська діяльність). Сплати не було; 19.04.2019 року - 2754,18 грн. (адвокатська діяльність). Сплати не було.
Оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована на підставі даних інформаційної  системи органу доходів і зборів платника, є законною та скасуванню не підлягає.
Позивач надала відповідь на відзив, в якому підтримала свої позовні вимоги та вказала на те, що вимогу про сплату боргу сформовано з порушенням норм законодавства. Так, ГУ ДФС перевірку правильності нарахування та сплати позивачем єдиного внеску не здійснило, наявність звітності, поданої позивачем, та/або бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до Закону України № 2464 нараховується єдиний внесок, не довело. Відповідно, належні та допустимі докази обчислення єдиного внеску в сумі 21030,99 грн. відповідач не надав.
Також позивач зазначила, що відповідач на її думку визначив суму недоїмки з порушенням вимог  ч. 3 ст. 9 Закону України № 2464 та п. 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449), які не передбачають таке визначення та, відповідно, формування вимоги в автоматичному режимі, лише на підставі наявної у відповідача інформації про те, що позивач є платником єдиного внеску.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2019 року № Ф-78224-17 на суму 21030,90 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, код ЄДРПОУ 39394277) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління  ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права та неповно з`ясовані обставини справи, що мають значення для справи, суд не надав належної оцінки викладеним доводам, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з  наступних підстав. 

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Згідно довідки про взяття на облік платника податків від 05.12.2011 року № 24512/29 ОСОБА_1 , займається адвокатською діяльністю та перебуває на обліку ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва (правонаступник - ГУ ДФС) як платник податків. 
Вимогою про сплату боргу (недоїмку) від 21.05.2019 року № Ф-78224-17 ГУ ДФС вимагає позивача сплатити борг зі сплати єдиного внеску у розмірі 21030,90 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності. Суд посилався на те, що відповідачем не доведено того, що позивач у період з 2017 року по перший квартал 2019 року здійснював адвокатську діяльність та отримував від неї дохід, що свідчить про відсутність у нього обов`язку сплати єдиного внеску, як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна  діяльність  - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №5076-VI, адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Статтею 13 Закону №5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку встановлено нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку  єдиного внеску.
Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну  діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску  не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ  у  відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску.
У постановах від 27.11.2019 року по справі №160/3114/19 та від 05.12.2019 року по справі №260/358/19  Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
Верховний Суд зазначив, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Верховний Суд дійшов висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, колегія суддів вважає помилковим застосування судом першої інстанції до виниклих правовідносин висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05.11.2018 року у справі № 820/1538/17 та від 28.03.2019 року у справі № 820/6324/17.
Так, у вказаних постановах Верховного Суду у справі № 820/6324/17 та у справі № 820/1538/17 предметом розгляду справ була правомірність надання Головним управлінням ДФС індивідуальної податкової консультації щодо наявності  обов`язку сплати єдиного внеску самозайнятою особою - адвокатом, у разі якщо його професійна діяльність зупинена.
В свою чергу, у наведених постановах від 27.11.2019 року по справі №160/3114/19 та від 05.12.2019 року по справі №260/358/19 Верховний Суд сформулював правовий висновок саме відносно правовідносин, пов`язаних із наявністю обов`язку сплати єдиного внеску адвокатом при відсутності доходу від здійснення адвокатської діяльності, а тому саме висновки викладені у даних постановах мають враховуватись судом при вирішенні даної справи.
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд вважає, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-78224-17 у від 21.05.2019 року прийнята відповідачем правомірно та обґрунтовано, а тому скасуванню не підлягає.
Як встановлено в ході розгляду справи, оскаржувана вимога прийнята на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, що відповідає пункту 3 розділу VI. «Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску  на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953.
Так, за приписами цієї норми вимога про сплату боргу надсилається платникам за наявності однієї з підстав, зокрема, якщо: - дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; - платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; - платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Також встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму  боргу, що перевищує 10 гривень.
За таких обставин, доводи позивача про те, що прийняттю вимоги про сплату судового збору обов`язково має передувати проведення документальної перевірки, а також, що необхідними умовами обчислення ЄСВ є наявність поданої особою звітності чи бухгалтерських документів - є помилковими.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскільки позивач не виконав свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску в 2017-2018 роки, а також за 1 квартал 2019 року, відповідач правомірно, відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обчислив суми  єдиного внеску, які  зазначив в оскаржуваних вимогах про сплату боргу (недоїмки).
Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на те, що судом першої інстанції при постановленні судового рішення порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до ст. 317 КАС України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції,- 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області - задовольнити, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року - скасувати, по справі № 400/2217/19 прийняте нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.05.2019 року № Ф-78224-17 на суму 21030,90 грн.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених  статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Ступакова І.Г.    Вербицька Н. В.