УХВАЛА

29 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/4373/17
адміністративне провадження № К/9901/17975/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Шишова О.О., 
суддів - Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,
касаційну скаргу   Громадянина Республіки Ірак  ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2020 року
у справі №  826/4373/17
за позовом Громадянина Республіки Ірак  ОСОБА_1 
до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Державної міграційної служби України 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

установив:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Державної міграційної служби України, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати повідомлення Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві від 29.11.2016 № 280 про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та рішення Державної міграційної служби України від 13.03.2017 № 15-17 про відхилення скарги на рішення від 29.11.2016 № 280;
-  зобов`язати повторно розглянути заяву про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2020 року, у задоволені адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням судів попередніх інстанцій, позивач подала до Верховного Суду касаційну скаргу, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.
Свою касаційну скаргу позивач мотивує тим, що судами попередніх інстанцій неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, враховуючи наступне.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми Кодексу обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 11 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що предметом розгляду в цій справі є надання статусу біженця.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини 5  статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі заявником не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.
Відповідно до пункту 1 частини 1  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями  3,  328,  333 КАС України,
ухвалив:

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Громадянина Республіки Ірак  ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2020 року - відмовити.

2. Копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                         О.О. Шишов  

Судді                                                                                      І.В. Дашутін

                                                                                          М.М. Яковенко