ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/294/20 Справа № 204/8830/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря - Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
       Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", 
на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" у листопаді 2018 року звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором /а.с.1-2/.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 21 липня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. з визначенням розміру процентної ставки та строків виконання зобов`язання за даним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику кредит у визначеному сторонами розмірі. Позичальник свої обов`язки системно не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, у зв`язку з чим виникла необхідність захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та враховуючи наведені обставини наполягає на їх задоволені.
Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року у в задоволені заявлених позовних вимог відмовлено /а.с.30/.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві /а.с.34-37/.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис».
       Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
       Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
       Згідно статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.
       Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
       Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
       Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
       Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
       Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
       Судом встановлено, що 21 липня 2018 року між сторонами укладено кредитний договір № 21.07.2018-100004050 (далі - Договір), відповідно до якого відповідач отримав від позивача позику в сумі 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Строк користування кредитом встановлено 14 днів. Нарахування процентів за користування позикою визначено у розмірі 2 800 грн., що становить 28% від суми кредиту.
       Договір укладено шляхом підписання відповідачем заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладання кредитного договору (оферти) /а.с.6/. 
       Відповідно до підписаної заявки сума кредиту у розмірі 10 000 грн. та відсотки 2 800 грн. необхідно сплатити до 03 серпня 2018 року включно.
Як вбачається з матеріалів справи, кредит надавався  ОСОБА_1  в безготівковій формі на реквізити платіжної банківської карти, вказаної ним при оформлені кредитного договору в електронній формі.
На підтвердження перерахування коштів в матеріалах справи міститься повідомлення АТ «Альфа-Банк» від 18 лютого 2020 року № 04706/БТ-32-б/б, відповідно до якого 21 липня 2018 року на банківську карту № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , перераховано грошові кошти в сумі 10 000 грн., що відповідає сумі наданого кредиту за спірним договором /а.с.80/.
На підтвердження перерахування ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" суми кредиту у розмірі 10 000 грн. позивачем надано квитанцію №99445579 від 21 липня 2018 року про перерахування на картковий рахунок НОМЕР_6 суми кредиту, зазначеної в заявці позичальника, та довідку про успішне зарахування коштів на картку клієнта /а.с.8, 44/.
Як вбачається з заявки на отримання кредиту, вона була підписана  ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора, шляхом введення позичальника кода підтвердження «7548» відправленого смс-повідомленням на номер телефону відповідача. 
Відповідно до довідки ТОВ «Старт-мобайл» на номер телефону НОМЕР_3 21 липня 2018 року було доставлено смс-повідомлення з текстом: "Код підтвердження: 7548" /а.с.102/.
На підтвердження належності зазначеного номеру телефону відповідачу ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" надав суду копію кредитного договору від 02 червня 2018 року, укладеного також з ОСОБА_1 , в якому зазначено фінансовий номер позичальника НОМЕР_4 . Договір підписано особисто ОСОБА_1 .
Договір укладено між сторонами відповідно до ст. 10, 11 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною. Оферта (пропозиція) укласти договір розміщена на сторінці відповідача в мережі Інтернет на сайті https://sgroshi.com.ua.
На вказаній сторінці розміщена інформацію про товариство, зокрема скановані копії правовстановлюючих документів, пропозиції щодо видачі кредитів, тощо. Прийняття пропозиції відбувається, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, з зазначенням в ній бажаної суми кредиту, та її підписання в порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто за допомогою аналога власноручного підпису.
Оскільки позивач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, прийняв пропозицію оферти та приєднався до умов публічного договору щодо правил та оформлення і видачі кредитів, які підписав за допомогою одноразового ідентифікатора аналогом власноручного підпису, фактично вільно прийнявши умови договору.
У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» (зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Виходячи з наведених норм закону, колегія суддів вважає, що між  ОСОБА_1  до ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами позивач ознайомився та погодився.
Дослідивши надані сторонами докази колегія суддів приходить до висновку про достатність доведення обставин про надання ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" суми кредиту ОСОБА_1 у розмірі 10 000 грн., шляхом переведення суми кредиту на картковий рахунок позичальника.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За умовами договору сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 2 800 грн., що становить 28% від суми кредиту.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 взяті на себе кредитні зобов`язання не виконав у встановлений договором строк, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 17 800, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 10 000 грн., заборгованість по відсоткам 2 800 грн. та штраф у розмірі 5 000грн.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, встановивши фактичні обставини та керуючись нормами закону колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 12 800 грн., з яких заборгованість за кредитом у розмірі 10 000 грн. та заборгованість по відсоткам 2 800 грн.
Щодо стягнення штрафу у розмірі 5 000 грн. колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до пропозиції про укладання кредитного договору (оферта) відповідальність за неналежне виконання кредитних зобов`язань закріплено у п.5.4 умов.
Згідно п.5.4 умов у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого зростає на 2% починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом.
Разом з цим, вказаною умовою не визначено від якої суми необхідно нараховувати штраф у розмірі 2%. За таких обставин, колегія суддів не може встановити дійсну суму штрафу тому в цій частині позовні вимоги задоволеню не підлягають.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №21.07.2018-100004050 від 21 липня 2018 року у розмірі 12 800 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 10 000 грн. та відсотків за користування кредитом 2 800 грн. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1  підлягає стягненню на користь ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" сплачений судовий збір за поданняпозову та апеляційної скарги у сумі 3 167, 64 грн.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" - задовольнити частково.
Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року - скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", індифікаційний код 37356833, заборгованість за кредитним договором №21.07.2018-100004050 від 21 липня 2018 року у розмірі 12 800 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 10 000 грн. та відсотків за користування кредитом 2 800 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", індифікаційний код 37356833, судовий збір у розмірі 3 167, 64 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                                Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                        М.О. Макаров                                                                
                                                                               І.Ю. Ткаченко