Постанова                                           
Іменем  України                                                      
17 червня 2020 року
м. Київ
справа № 552/4852/16-ц
провадження № 61-22181св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь Ю. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області,
представники відповідача: Гонжак Катерина Ігорівна , Будкін Сергій Володимирович ,
особа, яка подала апеляційну скаргу,- ОСОБА_5 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Лобова О. А., Кузнєцової О. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення договору оренди землі на строк і умовах попереднього договору.
Позов мотивовано тим, що 30 грудня 2008 року між ним та Новосанжарською районною державною адміністрацією Полтавської області було укладено договір строкового платного користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться у землях запасу на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, площею 35,52 га, на п`ять років. Указаний договір було укладено на умовах сплати орендної плати, розмір якої становив 290 грн за один гектар, терміном за один календарний рік (всього -                        10 300 грн 80 коп. щороку). Оплату необхідно здійснювати один раз на півріччя до 15 числа місяця наступного за розрахунковим.
Вказував на те, що він належним чином виконував умови договору під час його дії, а також виконує їх після закінчення дії договору. Посилався на те, що 05 листопада 2015 року він звернувся в установленому законом порядку до відповідача з клопотанням про поновлення договору оренди. Однак,                           08 липня 2016 року Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повідомило йому про відмову у поновленні договору оренди і запропонувало викуп земельної ділянки в установленому законом порядку, чим заперечило його право на поновлення договору оренди на тих самих умовах.
Вважав, що договір оренди землі повинен бути поновлений на той самий строк і на тих самих умовах, що були узгоджені при укладенні договору оренди від 30 грудня 2008 року.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати поновленим на п`ять років та на умовах попереднього договору оренди землі від 30 грудня 2008 року, укладеного між ним та Новосанжарською районною державною адміністрацією Полтавської області, строкового платного користування земельної ділянки для ведення товарного сільського господарського виробництва, яка знаходиться у землях запасу на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, площею 35,52 га, кадастровий 
№5323480400:00:003:2001. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області укласти додаткову угоду з ним про поновлення умов договору оренди землі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2016 року                         у складі судді Турченко Т. В. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано поновленим на п`ять років та на умовах попереднього договору оренди землі від 30 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Новосанжарською районною державною адміністрацією Полтавської області, строкового платного користування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться у землях запасу на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, площею 35,52 га, кадастровий № 5323480400:00:003:2001. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області укласти додаткову угоду з ОСОБА_1 про поновлення умов договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться у землях запасу на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, площею 35,52 га, кадастровий № 5323480400:00:003:2001, на умовах попереднього договору на той же самий строк, п`ять років.
Рішення районного суду мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 продовжує користуватися спірною земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі від 30 грудня 2008 року, а від орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору 
листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі не надійшло, тому такий договір відповідно до частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 17 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, які суд допустив у справі відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2016 року.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на обґрунтування наявності права для оскарження рішення Київського районного суду                              м. Полтави від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_5 було зазначено про те, що суд першої інстанції, приймаючи таке рішення, вирішив питання про його права і інтереси, фактично обмеживши його право на безперешкодне отримання у власність земельної ділянки, як учасника бойових дій на сході України у зоні АТО, а тому він має право на оскарження вищезазначеного рішення.
Згідно з встановленими обставинами справи ОСОБА_1 після закінчення строку договору оренди продовжував користування спірною земельною ділянкою, при цьому до моменту звернення до суду з позовом з питанням укладення додаткової угоди та узгодження істотних умов подальшої її оренди до відповідача не звертався, не беручи до уваги те, що відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» саме ОСОБА_1 , як орендар, який має намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди, повинен звернутись до орендодавця з клопотання про поновлення договору оренди землі. Зважаючи на відсутність ініціативи зі сторони позивача та зволікання щодо укладення додаткової угоди до договору оренди, відповідач у липні 2016 року запропонував ОСОБА_1 отримати указану земельну ділянку в оренду у порядку, передбаченому статтею 134 ЗК України, а потім, враховуючи подальшу пасивність позивача та виходячи з наявних у нього повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, прийняв рішення про включення зазначеної земельної ділянки до переліку таких, які можуть бути передані у власність учасникам АТО.
За таких обставин, сам факт продовження користування ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі та сплати останнім орендної плати, без вчинення реальних дій, які свідчать про намір скористатися своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі, які полягають в укладанні додаткової угоди та узгодженні істотних умов подальшої оренди землі не може свідчити про порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області прав позивача, які підлягають захисту.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що висновки апеляційного суду не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Так, в оскаржуваному рішенні суду не відображені витребувані та залучені до матеріалів справи судом обґрунтовані за належністю до предмета спору сторонами докази. Також, апеляційний суд не відобразив результат оцінки тому доказу, що земельна ділянка, яка перебуває у його користуванні, є зарезервованою відповідачем. Судом не з`ясований обсяг вимог                ОСОБА_5 . Зазначав, що юридичні права на всю земельну ділянку та на її частину у особи, яка подала апеляційну скаргу, не виникали, а суд визнав їх без застосування норм права та належного обґрунтування.
Суд неправильно застосував статтю 33 Закону України «Про оренду землі» та статтю 16 ЦК України, оскільки зазначив, що зобов`язання відповідача до вчинення дій, а саме підписання додаткової угоди на тих самих умовах та на той самий строк, не є способом захисту в цивільному процесі. Також суд неправильно застосував статтю 19 Закону України «Про оренду землі», так як вказана норма регулює тільки строки для договорів при їх укладенні, а не при їх поновленні.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ  від 27 березня 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Київського районного суду м. Полтави зазначену цивільну справу.
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення договору оренди землі на строк і умовах попереднього договору призначено до розгляду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення договору оренди землі на строк і умовах попереднього договору за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Полтавської області 
від 15 лютого 2017 року зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5724/17 за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про поновлення дії договору оренди земельної ділянки.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року поновлено касаційне провадження у цій справі.
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу від Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, у якому заявник посилався на те, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржуване рішення апеляційного суду є мотивованим, законним й ґрунтуються на належних та допустимих доказах, апеляційним судом вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
30 грудня 2008 року між Новосанжарською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі 
(а. с. 5-9). 
Об`єктом оренди відповідно до пункту 2 вказаного договору є земельна ділянка загальною площею 35,52 га ріллі із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Великокобелячківської сільської ради.
Цей договір був зареєстрований у Новосанжарському РВ ПРФ «ЦДЗК» 
08 грудня 2010 року за № 041057001371.
Відповідно до пункту 7 вказаного договору оренди землі його укладено на п`ять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Зміст цього пункту відповідав положенням статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на момент укладення договору).
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельній ділянці, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в землях запасу на території Великокобелячківської сільської ради загальною площею 35,52 га призначено кадастровий номер № 5323480400:00:003:2001 (а. с. 10-13).
Пунктом 30 вказаного договору оренди передбачено, що усі правовідносини, що виникають з договору або пов`язані з ним, у тому числі з його дійсністю, укладанням, виконанням, зміною та припиненням, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регламентуються договором та відповідними нормами чинного законодавства України.
У зв`язку з закінченням строку вказаного договору оренди землі, 
05 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся з клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про поновлення договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який зареєстрований у Новосанжарському РВ ПРФ «ЦДЗК» 
08 грудня 2010 року № 041057001371 строком на 21 рік, ділянка площею 
35,52 га рілля, яка знаходиться на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а. с. 16).
08 липня 2016 року з Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області за вихідним № 31-16-0.4-5282/2-16 ОСОБА_1 надійшов лист, в якому Головне управління повідомило про не можливість погодження договору оренди землі, у зв`язку з тим, що законодавством передбачена передача земельних ділянок для ведення товарного сільського господарського виробництва для громадян та юридичних осіб через проведення земельних торгів у порядку статті 134 Земельного кодексу України. Одночасно позивачу рекомендовано для отримання земельної ділянки в оренду звернутися у визначений законом спосіб.
30 серпня 2010 року згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 236 спірну земельну ділянку державної власності площею 35,52 га, яка знаходиться на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області включено до переліку зарезервованих земельних ділянок, які можуть бути передані у власність учасникам АТО на території Новосанжарського району.
У період часу з 15 вересня по 29 вересня 2016 року, відповідно до наказів Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в межах спірної земельної ділянки 18 учасникам АТО, в тому числі ОСОБА_5 , надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди 
землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Дія такого договору припиняється, у тому числі, у разі закінчення строку, на який його було укладено (частина перша статті 31 Закону України «Про оренду землі»).
Правові підстави поновлення договору оренди землі визначені статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.
Так, відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.
До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.
Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.
Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.
Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою, третьою, четвертою та п`ятою цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.
Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
 
Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.
Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 4 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, провадження № 14-65цс18. Крім того, аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 06 лютого 2019 року у справі № 594/272/17, провадження № 61-45648св18; від 19 листопада 2019 року у справі 
№ 594/320/17-ц, провадження № 61-45673св18.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відправлення орендодавцю відповідних 
листів-повідомлень із проектом додаткової угоди та, з урахуванням зазначених вище вимог закону, дійшов правильного висновку, що позивач не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі. 
Таким чином, позивач не уклав із Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області у місячний строк додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення після спливу строку дії такого, тим самим не реалізував механізм поновлення договору оренди землі шляхом продовження користування земельною ділянкою, а тому відсутнє порушення його переважного права на поновлення договору оренди.
З урахуванням зазначених вище вимог закону, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі.
Доводи касаційної інстанції не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у судових рішеннях, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
О. М. Осіян
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович