ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року	Львів	Справа № 260/562/20 пров. № А/857/6085/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Бруновська Н.В.,
суддя                                                            Кузьмич С.М.

секретар судового засідання                     Мельничук Б.Б.

за участю: 
представник позивача                              Паїк М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду  від 16 квітня 2020 року (головуючий суддя Калинич Я.М., м.Ужгород, спрощене провадження) у справі № 260/562/20 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1   про стягнення податкового боргу,
В С Т А Н О В И В:
05.03.2020 року Головне управління ДПС у Львівській  (далі - ГУ ДПС у Львівській області) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просило стягнути податковий борг з відповідача в сумі 80   709 грн. 42 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що у відповідача наявний податковий борг, який останнім не погашений.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на загальну суму 80709 (вісімдесят тисяч сімсот дев`ять) грн. 42 коп. до місцевого бюджету.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не встановив усі обставини справи та прийшов помилкового висновку. Зокрема, відповідач заперечує проти отримання податкових повідомлень-рішень, а відтак узгодженість податкового зобов`язання. Крім того, вважає, що податковий орган всупереч нормам Податкового кодексу України не надав розрахунків щодо податкового зобов`язання та опису майна, на володіння яким відповідачу нараховане податкове зобов`язання. Немає також й інформації щодо обґрунтування суми податкового зобов`язання. З огляду на вказане відповідач вважає, що податковий борг у неї відсутній, а відтак позовні вимоги податкового органу безпідставні.
Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає її доводи не обґрунтованими, відтак просить у задоволенні скарги відмовити.
Відповідач в судове засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи через неможливість прибуття в судове засідання з огляду на запроваджений на території України карантин, в той же час зазначила, що вимоги апеляційної скарги підтримує з мотивів та доводів викладених у ній.
Вирішуючи питання про відкладення розгляду справи апеляційний суд враховує наступне.
02.04.2020 набрав чинності   Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, яким   статтю 195 КАС України   після частини третьої доповнено новою частиною (частиною четвертою) такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному   Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»   або Державною судовою адміністрацією України».
На реалізацію зазначених положень наказом Державної судової адміністрації України № 196 від 23.04.2020 затверджено "Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза приміщенням суду" яким передбачено, що   учасники судового процесу беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Отже, скаржник як і решта учасників справи, не позбавлений права взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду, а також поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. При цьому, суд враховує приписи   статті 129 Конституції України,      статті 2 КАС України   за якими своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   щодо права кожного на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі «Шульга проти України»).
Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними. Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах «Скордіно проти Італії», «Сюрмелі проти Німеччини»).
Також апеляційний суд враховує, що рекомендація Ради суддів України (лист № 9рс-186/20 від 16.03.2020р.) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим роботи судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.
В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути сприйнято як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності апелянта (його представника). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі апелянт не навела та у своєму клопотанні ствердила про підтримання вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом з матеріалів справи ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
За відповідачем обліковується заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2016-2017 роки в сумі 80709,42 грн., яка нарахована на підставі податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 19.06.2017 року №50841-13 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 161,23 грн., від 19.06.2017 року №50842-13 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 28979,34 грн., від 30.06.2017 року №426414-13 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 297,65 грн., від 17.04.2018 року № 0475133-1304-1309  за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 25776,00 грн., від 17.04.2018 року № 0475134-1304-1309 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 259,20 грн. та від 17.04.2018 року № 0475135-1304-1309 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 25236,00 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення були надіслані відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення. В судовому порядку дані податкові повідомлення-рішення відповідачем не були оскаржені.
Крім того, заборгованість відповідача підтверджується розрахунком заборгованості та обліковою карткою платника податку, відповідно до яких, станом за відповідачем обліковується заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості в сумі 80709,42 грн.
Головнем управлінням ДФС у Львівській області на адресу відповідача направило податкову вимогу форми «Ф» №39746-17 від 27.11.2017 року. Вказану вимогу відповідач отримав 20.12.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
З врахуванням того, що відповідач в добровільному порядку суму податкового боргу не сплатив, Головне управління ДПС у Львівській області звернулось до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у відповідача узгодженого податкового зобов`язання, яке ним не сплачене, а відтак сума боргу підлягає стягнення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
У статті 8 Податкового кодексу України визначено види податків та зборів, які поділяються на загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно.
Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон №71) внесено низку змін до Податкового кодексу України (далі - ПК України), в тому числі викладено в новій редакції статтю 266 Податкового кодексу України, а саме: введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та розширено базу оподаткування для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом оподаткування як житлової, так і нежитлової нерухомості. Цей Закон набрав чинності 01.01.2015.
Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Як підтверджується матеріалами справи позивач податковими повідомленнями-рішеннями форми «Ф» від 19.06.2017 року №50841-13,  від 19.06.2017 року №50842-13, 30.06.2017 року №426414-13, від 17.04.2018 року № 0475133-1304-1309, від 17.04.2018 року № 0475134-1304-1309, та від 17.04.2018 року № 0475135-1304-1309 нарахував відповідачу податкове зобов`язання за платежем по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2016-2017 роки.
Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 даного Кодексу податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Як визначено підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно із пунктом 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу(крім декларування товарів, передбаченого для громадян).
Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг (пункт 58.3 статті 58 ПК України).
Вказані податкові повідомлення-рішення були надіслані відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення, та як з`ясовано в адміністративному та судовому порядку не оскаржені, а відповідно не скасовані та дійсні. 
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п.59.5 ст.59 ПК України).
Судом встановлено, що позивачем надіслано відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 27.11.2017 року за №39746-17, яка отримана ОСОБА_1 та залишена без реагування, а податковий борг за нею, на момент виникнення вищевказаних податкових зобов`язань, не був сплачений.
Аналіз наведених норм вказує на те, що визначені позивачем у податкових повідомленнях-рішеннях грошові зобов`язання відповідача з податку на майно, відмінне від земельної ділянки 2016-2017 роки є узгодженими, в судовому порядку не оскаржувалися, а тому є чинними і набули статусу податкового боргу.
Податковий борг відповідача підтверджується згаданими податковими повідомленнями рішеннями, податковою вимогою форми «Ф» від 27.11.2017 року за №39746-17, а також довідкою про наявність боргу, яка міститься в матеріалах справи.
Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості відповідач не надав. Згідно з пунктом 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 вказаної статті).
За правилами пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.
Апеляційний суд відхиляє доводи відповідача, викладені у тексті апеляційної скарги з огляду на те, що доказування у цьому спорі підлягає сам факт наявності податкового боргу, його узгодженість та несплата відповідачем. Доводи відповідача щодо розрахунків податкового зобов`язання, інформація щодо об`єкту оподаткування та його бази стосується правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення, його законності та обґрунтованості а тому не відносяться до цього спору.
За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і   закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позову.
Згідно із частиною третьою   статті 2 КАС України   у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед   законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 316 КАС України   передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                     П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року  у справі № 260/562/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Повне судове рішення складено 05 серпня 2020 року.