Справа № 127/21095/19
Провадження № 22-ц/801/1337/2020
Категорія: 16
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року	Справа № 127/21095/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.
Секретар: Кузьменко Б. І.
За участі: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Горобця Д. Г.; відповідача ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2020 року за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Горобця Дмитра Григоровича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення постійного сервітуту, 
Ухвалу постановив суддя Гуменюк К. П.
Ухвалу постановлено у м. Вінниці
Повний текст ухвали складено 11 червня 2020 року,

Встановив:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення постійного сервітуту, в якому просила встановити для неї постійний сервітут, а саме: право проходу та проїзду на належній відповідачу суміжній земельній ділянці з кадастровим номером 0510136600:02:051:0031 загальною площею 0,0794 га, на підставі висновку судової земельно-технічної експертизи.
У червні 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Горобець Д. Г. подав до суду заяву про забезпечення позову, якою просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 0510136600:02:051:0031, що належить відповідачу ОСОБА_2 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та внести запис про арешт до Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень.
Свою заяву обґрунтував тим, що протягом тривалого часу відповідач різними способами затягувала розгляд справи по суті, що є зловживанням нею процесуальними правами та свідчить про намагання уникнути розгляду справи. Крім того відповідач надіслала на адресу позивача лист з пропозицією придбати належну їй частку житлового будинку та розташовану під будинком земельну ділянку з кадастровим номером 0510136600:02:051:0031 по АДРЕСА_1 .
Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до незаконного відчуження майна, яке є предметом спору. Справа перебуває на розгляді в суді майже рік, однак до цього часу не проведено підготовче засідання через зловживання відповідачем процесуальними правами. Тому доцільним буде вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, що не обмежить відповідача у праві користування належним їй майном, водночас дозволить запобігти незаконному відчуженню.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Горобця Д. Г. про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 05101036600:02:051:0031, що належить ОСОБА_2 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та внести арешт до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що висновок суду першої інстанції про те, що встановлення земельного сервітуту не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном, не відповідає нормам матеріального права; встановлення сервітуту накладає певні обмеження на власника майна у розрізі права користування та розпорядження, зокрема, власник повинен використовувати майно таким чином, щоб не порушувати встановлений сервітут, та при розпорядженні майном власник зобов`язаний повідомити набувача про наявність сервітуту.
Відповідач ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надала.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Відповідач заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали оскарження ухвали про забезпечення позову, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч. 1). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2).
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належить або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1).
Згідно роз`яснень у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки загальною площею 0,0794 га, кадастровий номер 0510136600:02:051:0031, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення постійного сервітуту, надавши їй право проходу та проїзду по належній відповідачу ОСОБА_2 суміжній земельній ділянці з кадастровим номером 0510136600:02:051:0031 загальною площею 0,0794 на підставі висновку судової земельно-технічної експертизи.
У заяві про забезпечення позову представник позивача просив накласти арешт на зазначену земельну ділянку, належну відповідачу ОСОБА_2 .
При цьому у заяві про забезпечення позову представник позивача не зазначив обставин, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а також, що обраний представником позивача захід забезпечення позову (накладення арешту на всю належну відповідачу земельну ділянку з кадастровим номером 0510136600:02:051:0031) є співмірним із заявленою позивачем вимогою про встановлення постійного сервітуту для проходу та проїзду, розміри якого на час звернення з заявою про забезпечення позову не визначені. 
Згідно положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Держава на втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Отже вимога представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу земельну ділянку суперечить праву власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Посилання представника позивача на ту обставину, що відповідач надіслала на адресу позивача лист з пропозицією придбати належну їй частку житлового будинку та розташовану під будинком земельну ділянку з кадастровим номером 0510136600:02:051:0031, не може свідчити про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову про встановлення земельного сервітуту, з огляду на те, що за змістом ч. 5 ст. 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном.
Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги про невідповідність нормам матеріального права висновку суду першої інстанції про те, що встановлення земельного сервітуту не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіти, користуватися та розпоряджатися цим майном, враховуючи, що встановлення сервітуту накладає певні обмеження на власника майна у розрізі права користування та розпорядження, зокрема, власник повинен використовувати майно таким чином, щоб не порушувати встановлений сервітут, та при розпорядженні майном власник зобов`язаний повідомити набувача про наявність сервітуту. Такі доводи апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , враховуючи, зокрема, те, що відповідно до ч. 6 ст. 403 ЦК України сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.
За наведених обставин апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються вищевикладеним та на правильний висновок суду першої інстанції не впливають.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин  	

Повний текст судового рішення складено 16 вересня 2020 року