ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/193/20 Справа № 202/32314/13-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Мамедовой О.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивачзвернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DZSLGK00770016 від 28.12.2006 року, згідно до якого Банк зобов`язався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 25 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.12.2026 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Крім того, вимоги до відповідача ОСОБА_2 , що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ “А-Банк” договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, з ОСОБА_1 договору поруки № б/н від 28.12.2006 року.
Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № DZSLGK00770016 від 28.12.2006 року у розмірі 24 667,61 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.07.2013 року складає 197 094,17 грн.; стягнути солідарно на свою користь з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 10 000 грн., з ОСОБА_2 на свою користь стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн. 00 коп. та судовий збір. 
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2015  року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором № DZSLGK00770016 від 28.12.2006 року у розмірі 25 919,17 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.07.2013 року складає 207 094,17 грн., де: 16 851,57 дол. США – заборгованість за кредитом; 7 190,03 дол. США – заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 1 399,45 дол. США – заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 478,12 дол. США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитом.; з відрахуванням 10 000 грн. 00 коп. Вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позовних вимог – відмовлено. 
Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване рішення.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1  посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , не скористалися.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.
Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DZSLGK00770016 від 28.12.2006 року, згідно до якого Банк зобов`язався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 25 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.12.2026 року.
Встановлено, що вимоги до ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 договору поруки № б/н від 28.12.2006 року.
Відповідно до п. 4 договору поруки б/н від 28.12.2006 року, у випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Згідно п. 12 договору поруки № б/н від 28.12.2006 року, сторони прийшли до згоди, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.
Також вимоги до ОСОБА_2 були забезпечені шляхом укладання з ПАТ “А-Банк”, договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № DZSLGK00770016 від 28.12.2006 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років.
Забезпеченням виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором № DZSLGK00770016 від 28.12.2006 року виступає іпотека квартири, за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до акта про виселення, добровільну передачу нерухомого майна ОСОБА_2 за прострочення кредиту по кредитному договору № DZSLGK00770016 від 28.12.2006 року передала на збереження представникам ПАТ КБ "ПриватБанк" трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та доручила банку передати майно на реалізацію за ринковими цінами та направити отримані кошти на погашення заборгованості.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № DZSLGK00770016 від 28.12.2006 року, квартира була реалізована, кошти від її реалізації зайшли на рахунок у травні 2013 року, та з урахуванням отриманих від реалізації іпотечної квартири коштів в вересні 2013 року подано даний позов до суду про стягнення непогашеної заборгованості.
Встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 умов договору № DZSLGK00770016 від 28.12.2006 року заборгованість за ним станом на 08.07.2013 року склала 25 919,17 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до службового повідомлення НБУ від 08.07.2013 року складає 207 094,17 грн., де: 16 851,57 дол. США – заборгованість за кредитом; 7 190,03 дол. США – заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 1 399,45 дол. США – заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 478,12 дол. США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитом.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.12.2011 року по цивільній справі № 2-285/2011 позовна заява ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсним - задоволена повністю.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.06.2012 року по цивільній справі № 22-ц/490/4677/12 апеляційна скарга ПАТ КБ "ПриватБанк" на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.12.2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсним - задоволена. Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2011 року скасовано. В задоволені позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсним відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2012 року по цивільній справі № 6-32769св12 касаційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.06.2012 року залишено без змін.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позову, зокрема з того, що ОСОБА_2 належним чином не виконала умови кредитної угоди, допустила прострочення платежів, а підстав для звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від сплати зазначеної суми або зменшення її розміру судом не встановлено.
Відмовляючи в частині позовних вимог щодо солідарного стягнення із відповідачів та ПАТ «Акцент-Банк» суми в розмірі 10 000,00 грн., суд посилався на те, що Договір поруки №167 від 20 жовтня 2010 року не є багатостороннім договором, а тому законних підстав для солідарного стягнення заборгованості із відповідачів в цій частині немає.
Відмовляючи в частині стягнення із відповідача витрат на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн., суд першої інстанції виходив з недоведеності, зокрема, у матеріалах справи відсутні докази надання позивачу правової допомоги, а також фінансові документи про розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу.
Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, з наступних підстав.
Згідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.
Згідно статей 598, 599 ЦК України договірні зобов`язання припиняються на підставах встановлених договором або законом, а саме: виконання цього зобов`язання, проведеним належним чином.
Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобов`язання є сплата неустойки.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Апелянт в своїй скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі встановлені фактичні обставини, зокрема, забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором, окрім договору поруки, укладеного із ОСОБА_1 , був договір іпотеки, відповідно до якого у заставі знаходилася квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Апелянт вказує, що відповідно до акту про виселення, добровільну передачу нерухомого майна ОСОБА_2 передала банку вказану вище квартиру та доручила йому направити майно на реалізацію за ринковими цінами та направити отримані від реалізації кошти на погашення заборгованості. 
А тому, для перевірки розрахунку заборгованості, з метою об`єктивності розгляду справи, з`ясування всіх обставин у справі та перевірки доводів апеляційної скарги, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2019 року було витребувано від АТ КБ “ПриватБанк” документи, які підтверджують факт продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та ціну продажу, а також первинні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують направлення грошових коштів на погашення кредиту з вказуванням на цільове призначення (погашення тілу кредиту, процентів, тощо).
Позивачем зазначену ухвалу суду не виконано, витребувані докази суду ані не направлено, ані представником позивача в судовому засіданні не надано, що позбавляє апеляційний суд можливості перевірити розрахунок заборгованості та вирішити питання про суму наявної заборгованості.
Отже, позивач не скористався наданими йому правами, не спростував доводи апеляційної скарги та не обґрунтував свої позовні вимоги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч., ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Крім того, апелянт в своїй апеляційній скарзі вказує, що квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було реалізовано за 17000 доларів США. 
А на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року була надана копія договору купівлі-продажу вказаної квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. 28.05.2013 року, за реєстровим № 1342, згідно якого продаж квартири вчинявся за 122500,00 грн.
Таким чином, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості встановити, які саме кошти від продажу квартири були направлені позивачем для погашення заборгованості за кредитним договором. Оскільки розрахунок, наданий позивачем у суді першої інстанції, сам по собі не може бути єдиним та безумовним доказом розміру вказаної позивачем заборгованості за кредитним договором. Крім того, розрахунок викладений незрозуміло, оскільки у графах складових заборгованості міститься лише цифрові дані, без наведення математичного обґрунтування, тому визначити за ним час та період утворення заборгованості у відповідача, а також врахування отриманих від реалізації іпотечної квартири коштів, та перевірити правильність її нарахування неможливо, а інших доказів, підтверджуючих ці обставини, позивачем не надано.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року було відкрито та справу призначено до розгляду.
Однак, до сьогодні справа не була розглянута через невиконання позивачем ухвали Дніпровського апеляційного суду від 03 липня 2019 року про витребування доказів, попри те, що справа неодноразово відкладалась слуханням з цих підстав.
Так, згідно зі статтею 44 ЦПК учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що аналіз матеріалів справи свідчить про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що, безумовно, суперечить завданню цивільного судочинства та призводить до затягування розгляду справи у розумні строки.
Таким чином, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції належним чином не встановив обставини справи, не з`ясував наявність підстав для стягнення заборгованості, її розмір. 
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до АТ "Акцент-Банк", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На підставі статті 141 ЦПК України необхідно стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3106 грн. 41 коп.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 грудня 2015року – скасувати.
У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — відмовити.
Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3106 грн. 41 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко

                                                                        О.В. Лаченкова