КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №761/14692/2019                                                                        Головуючий у І інстанції - Кондратенко О.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/9550/2020                                  Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
28 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Веліканова Костянтина Сергійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна Кераміка» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 
 
встановив:
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1  звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що в період часу з 18 грудня 2006 року по 16 лютого 2018 року він працював у відповідача на посаді начальника відділу фінансово - економічної безпеки. 
16 лютого 2018 року був звільнений з займаної посади за угодою сторін, відповідно до ст.36 КЗпП України. 
Однак, ОСОБА_1 вважає, що на день звільнення з ним не було проведено остаточний розрахунок по заробітній платі, яка є частиною заробітку за 8 робочих днів у січні 2018 року у розмірі 7808,25 грн. 
Оскільки, розрахунок (виплата) по заробітній платі за січень 2018 року не проведено у повному обсязі та своєчасно, а тому з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 17 лютого 2019 року по 23 серпня 2019 року.
Просив суд з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» на його користь заборгованість по заробітній платі за січень 2018 року у розмірі 7808,24 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 17 лютого 2018 року по 23 серпня 2019 року у розмірі 365035,22 грн. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що з 18 грудня 2006 року він працював в ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» на посадах фахівця з фінансово-економічної безпеки, провідного фахівця з фінансово-економічної безпеки, а з 01 березня 2011 року на посаді начальника відділу фінансово-економічної безпеки.
Згідно наказу ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» № 36/3-ОС від 23 червня 2015 року Позивача прийнято на постійну роботу на посаду директора філії приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка «СБК- Транс» з 23 червня 2015 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу.
26 грудня 2017 року генеральним директором ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» ОСОБА_2 , на електронну адресу керівників структурних підрозділів підприємства, було направлено лист щодо підготовки до 27 грудня 2017 року списків працівників, які не задіяні в інтенсивних бізнес-процесах у малоактивний період січня 2018 року, для надання безоплатної відпустки.
Також, у цьому листі генеральний директор ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» ОСОБА_2 вказав на необхідність залишити необхідний мінімум співробітників.
З огляду на те, що Позивач мав бути задіяний в інтенсивних бізнес-процесах у січні 2018 року, зокрема в частині забезпечення комплексної безпеки підприємства, а також приймаючи до уваги відсутність інших працівників у складі відділу фінансово-економічної безпеки, на виконання вищезазначеного листа генерального директора ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» ОСОБА_2 список працівників, які не задіяні в інтенсивних бізнес-процесах у малоактивний період січня 2018 року, для надання безоплатної відпустки, Позивачем подано не було.
Згідно наказу ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» №243-В від 18 грудня 2017 року, у період з 27 грудня 2017 року по 31 грудня 2018 року генеральний директор ОСОБА_2 перебував у щорічній основній відпустці.
Також, згідно наказу ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» №244-В від 18 грудня 2017 року, генеральний директор ОСОБА_2 перебував у щорічній основній відпустці у період з 02 січня 2018 року та 08 січня 2018 року.
29 грудня 2017 року секретарем відділу персоналу ОСОБА_3, на електронну адресу керівників структурних підрозділів підприємства, було направлено лист щодо складання усіма працівниками підприємства заяв про надання відпустки без збереження заробітної плати на період з 02 січня 2018 року по 08 січня 2018 року.
Приймаючи до уваги перебування генерального директора ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» ОСОБА_2 у відпустці та з огляду на те, що рішення секретаря відділу персоналу ОСОБА_3 про примусове відправлення працівників у відпустку без збереження заробітної плати є грубим порушенням трудового законодавства, заяву про надання відпустки на період з 02 січня 2018 року по 08 січня 2018 року Позивачем складено не було.
16 лютого 2018 року, згідно наказу ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» №37-к, Позивач був звільнений з посади начальника відділу фінансово-економічної безпеки згідно ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.
01 березня 2018 року з Позивачем було здійснено остаточний розрахунок, під час якого було встановлено, що ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» не нараховано Позивачу заробітну плату за період з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року та за період з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року.
17 січня 2019 року адвокатом Соборуком Ю.Ф. було направлено на адресу ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» адвокатський запит про надання інформації щодо підстав не нарахування ПрАТ «Слобожанська Ббудівельна Кераміка» заробітної плати Позивачу за період з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року та за період з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року.
Із відповіді ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» від 12 березня 2019 року №28 стало відомо, що заробітну плату Позивачу, за період з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року та за період з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року, не нараховано з огляду на перебування Позивача у вказані періоди у відпустці без збереження заробітної плати на підставі наказів ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» №292-В від 29 грудня 2017 року та №293-В від 29 грудня 2017 року.
З огляду на грубе порушення ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» трудового законодавства, в частині примусового направлення Позивача у відпустку без збереження заробітної плати у період з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року та у період з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року, та враховуючи відсутність згоди Позивача на отримання відпустки без збереження заробітної у вказані періоди, з метою стягнення заборгованості із заробітної плати, Позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києві із відповідним позовом.
Зазначає, що відповідно до ст.84 КЗпП України та ст.26 Закону України «Про відпустки», за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.
Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави стверджувати, що відпустка без збереження заробітної плати може надаватися працівнику лише за наявності двох складових:
Ініціатива (бажання) працівника вийти у відпустку, підтвердженням чого є його заява про надання відпустки та/або наказ власника або уповноваженого ним органу про надання відпустки працівнику, із яким працівник має бути ознайомлений.
Наявність угоди працівника та власника або уповноваженого ним органу щодо терміну відпустки без збереження заробітної плати, що підтверджується наказом власника або уповноваженого ним органу про надання відпустки працівнику, із яким працівник має бути ознайомлений.
В той же час, між Позивачем та ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» була відсутня згода щодо надання Позивачу відпустки без збереження заробітної плати, що підтверджується відсутністю підпису Позивача про ознайомлення його з наказами ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» №292-В від 29 грудня 2017 року та №293-В від 29 грудня 2017 року про надання відпустки без збереження заробітної плати Позивачу, у період з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року та у період з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року.
Разом із тим, накази ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» №292-В від 29 грудня 2017 року та №293-В від 29 грудня 2017 року, в частині наявності згоди між Позивачем та ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» щодо надання йому відпустки без збереження заробітної у зазначені періоди, місцевим судом досліджено не було, що призвело до неправильного встановлення обставин справи та прийняття незаконного рішення.
На апеляційну скаргу ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» через представника подало відзив, який обґрунтовувало тим, що 18 грудня 2006 року Позивач був прийнятий на посаду фахівця з фінансово-економічної безпеки Відповідача згідно наказу відповідача №118/п від 18 грудня 2006 року.
01 вересня 2008 року Позивача було переведено на посаду провідного фахівця з фінансово економічної безпеки Відповідача згідно наказу відповідача №106/п п.1 від 01 вересня 2008 року.
01 березня 2011 року Позивача переведено на посаду начальника відділу фінансово-економічної безпеки згідно наказу відповідача №17/1-ОС від 01 березня 2011 року.
Наказом №41/1-ОС від 27 червня 2012 року Позивачу, як начальнику відділу фінансово-економічної безпеки, за його згодою, з 01 липня 2012 року, встановлено 8-годинний робочий день з графіком роботи з понеділка по п`ятницю з 09-00 до 18-00 годин, вихідні субота, неділя, з оплатою праці згідно штатного розпису, підстава - заява Позивача від 27 червня 2012 року.
Згідно заяви Позивача від 29 грудня 2017 року йому було надано відпустку за власний рахунок, у зв`язку з сімейними обставинами на період: з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року та з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року на підставі якої було видано накази відповідача №292В від 29 грудня 2017 року та №293В від 29 грудня 2017 року.
16 лютого 2018 року позивача було звільнено з посади начальника відділу фінансово-економічної безпеки відповідача за згодою сторін згідно наказу Відповідача №11-ОС від 16 лютого 2018 року з проведенням всіх необхідних розрахунків згідно ст. 116 КЗпП України.
Зазначає, зо всі розрахунки з Позивачем, які проведені при його звільненні, прийняті останнім без будь-яких зауважень, заперечень, претензій. 
Також в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції встановлено той факт, що після звільнення Позивач жодних претензій щодо неправомірного/неповного нарахування, а в послідуючому і неповної виплати належних йому сум у зв`язку зі звільненням до Відповідача не пред`являв, що свідчить про повну обізнаність Позивача таких нарахувань та погодження з ним.
Вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року прийняте з урахуванням аналізу матеріалів справи та з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Просило, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 118/к від 18 грудня 2006 року ОСОБА_1 прийнято на посаду фахівця з фінансово-економічної безпеки ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка».
Наказом №106/п від 01 вересня 2008 року ОСОБА_1 переведено на посаду провідного фахівця з фінансово-економічної безпеки.
Наказом №1711-ОС від 01 березня 2011 року ОСОБА_1 переведено на посаду начальника відділу фінансово-економічної безпеки.
Наказом №41/1-ОС від 27 червня 2012 року ОСОБА_1 , начальнику відділу фінансово-економічної безпеки, за згодою, з 01 липня 2012 року, встановлено 8-годинний робочий день з графіком роботи з понеділка по п`ятницю з 09-00 до 18-00 годин, вихідні субота, неділя, з оплатою праці згідно штатного розпису (підстава - заява ОСОБА_1 від 27 червня 2012 року).
Наказом №11-ОС від 16 лютого 2018 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що товариством у повному обсязі було проведено повний розрахунок з ОСОБА_1 в день його звільнення щодо усіх належних сум до виплати, в тому числі і за січень 2018 року.
Позивач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, натомість матеріали справи містять докази, які спростовують доводи позивача.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2017 року ОСОБА_1 було подано заяву на ім?я генерального директора ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка» про надання йому відпустки без збереження заробітної плати з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року та з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року, у зв?язку з сімейними обставинами.
Відповідно до ч.2 ст.84 КЗпП України, за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.
Згідно Наказу №292В (розпорядження) про надання відпустки, ОСОБА_1 було надано відпустку на 4 календарних дні в період часу з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року без збереження заробітної плати.
Наказом №293В (розпорядження) про надання відпустки, ОСОБА_1 було надано відпустку на 4 календарних дні в період часу з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року без збереження заробітної плати.
Доводи позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 про не написання ним заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати від 29 грудня 2018 року в період часу з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року та з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року не заслуговують на увагу, так як скаржником не було надано доказів, які б свідчили, що у вищезазначений час ним виконувались покладені на нього трудові обов`язки. 
В підтвердження відсутності ОСОБА_1 на робочому місці в період часу з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року та з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року матеріали справи містять копії табелів використання робочого часу за грудень 2017 року, січень-лютий 2018 року із яких вбачається, що в січні 2018 року ОСОБА_1 протабельовано з 02 січня 2018 року по 12 січня 2018 року включно, як перебуваючого у відпустці без збереження заробітної плати з дозволу адміністрації.
Крім того, відсутність ОСОБА_1 на робочому місці в оспорюваний період підтверджується відомостями з системи контролю доступу (фіксації входу/виходу з центрального офісу ПрАТ «Слобожанська будівельна Кераміка») щодо ОСОБА_1 за січень 2018 року де відсутня інформація про вхід та вихід останнього починаючи з 02 січня 2018 року по 12 січня 2018 року включно. 
Першою датою входу ОСОБА_1 до товариства відображено 15 січня 2018 року, що також співпадає з графіком обліку робочого часу за 2018 рік.
Колегія суддів також не приймає до уваги доводи скаржника про перебування останнього в оспорюваний період часу на своєму робочому місці за місцезнаходженням філії товариства, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання ним своїх трудових обов`язків у зазначений період часу (02 січня 2018 року по 12 січня 2018 року) за місцезнаходженням філії, а також ОСОБА_1 не надано табелю обліку робочого часу. 
Колегія суддів також враховує те, що після звільнення ОСОБА_1 жодних претензій щодо неправильного нарахування, а в послідуючому і неповної виплати належних йому сум у зв`язку зі звільненням до відповідача не пред`являв, що на думку колегії суддів свідчить про повну обізнаність таких нарахувань та погодження з ними.
Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно п.20 Постанови Пленум Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки  в день звільнення ОСОБА_1 , товариством у повному обсязі виконано обов`язок щодо виплати належних працівникові сум при звільненні, встановлений статтею 116 КЗпП України.
Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки обов`язковою умовою для покладення на товариство ( відповідача ) відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини товариства, яка в ході розгляду справи колегією суддів не встановлена.
У зв`язку з вищезазначеним, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року слід залишити без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Веліканова Костянтина Сергійовича залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 29 липня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                   К.П. Приходько

Судді                                                                                   Т.О. Писана

С.О. Журба