ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/135/20 Справа № 201/7886/16 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.
за участю секретаря Черкас Є.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,-
В С Т А Н О В И Л А :

       У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. 
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є він та його брат ОСОБА_5 , а також мати померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_6 . До і після смерті матері він проживав у будинку за вищезазначеною адресою, користувався та володів ним, а тому фактично прийняв спадщину. У ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , який за життя не оформив спадщину після смерті матері. З 1999 року по 2012 рік він відбував покарання у виправній колонії, у зв`язку з чим не мав можливості в цей період оформити спадщину. Інший спадкоємець після смерті ОСОБА_4 - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а належне їй майно, а саме: 1/3 частину зазначеного домоволодіння, яку вона отримала у спадщину після смерті доньки ОСОБА_4 , заповіла своєму сину ОСОБА_3 та онуці ОСОБА_7 (по 1/6 частині кожному). 31 березня 2000 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори відповідачу ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на 1/2 частини спірного домоволодіння, чим були порушені права двох інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4 - його та ОСОБА_6 , а також спадкоємців останньої. Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 березня 2000 року серії НОМЕР_1 на 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , видане Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою Кім О.М.
       Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 31 березня 2000 року серії НОМЕР_1 на 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , видане Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 08 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності у даній справі, та на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить заочне рішення суду 08 листопада 2016 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.
       Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, відмовлено.
       Постановою Верховного Суду від 16 січня 2019 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
       Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
       Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 (т.1 а.с.9).
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (т.1 а.с.8).
       Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1 а.с.57, 58, 59, 60).
       Вказаний об`єкт нерухомого майна є спірним спадковим майном після смерті ОСОБА_4 .
       Із спадкової справи, заведеної Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 06 жовтня 1995 року після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 06 жовтня 1995 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася мати померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_6 (т.2 а.с.237).
       30 березня 2013 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 звернувся син померлої - позивач ОСОБА_2 (т.2 а.с.258).
       Крім позивача, ОСОБА_2 , сином ОСОБА_4 є - ОСОБА_5 
        ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернувся його син - ОСОБА_1 (т.1 а.с.53, 55).
       В матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , наявна заява ОСОБА_6 про прийняття спадщини після смерті її доньки - ОСОБА_4 (т.1 а.с.54).
       31 березня 2000 року ОСОБА_1 державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Куликовим С.В. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_5 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1 а.с.63). 
       У зазначеному свідоцтві міститься інформація про те, що вказаний житловий будинок з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд належав померлій ОСОБА_4 , спадкоємцем після смерті якої на частину вказаного домоволодіння був ОСОБА_5 , який прийняв спадщину та не встиг її оформити (т.1 а.с.14, 63).
       26 грудня 2000 року на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_7 державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Сидоревич В.А. було видане додаткове свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на 2/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в рівних частинах. 
       В даному свідоцтві міститься інформація про те, що спадкове майно, на яке видається дане свідоцтво, складається з 1/2 частини зазначеного домоволодіння, що належала на підставі договору дарування ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після якої прийняла її мати - ОСОБА_6 шляхом подачі заяви № 964 від 06 жовтня 1995 року про прийняття спадщини, але не одержала свідоцтва про право на спадщину (т.1 а. с.14, 63).
       Вироком Дніпропетровського обласного суду від 01 серпня 2000 року позивача у справі ОСОБА_2 було визнано винним та засуджено за скоєння злочину, передбаченого пунктом «е» статті 93 КК України - умисне вбивство, та призначено покарання у вигляді 13 років позбавлення волі (т.1 а.с.151-158).
       Як вбачається з довідки про звільнення №112 серії ТЕР №186 від 26 вересня 2012 року, виданої Копичинською виправною колонією, позивач у справі ОСОБА_2 відбував покарання в установах Державної кримінально-виправної служби з 26 вересня 1999 року по 26 вересня 2012 рік (т.1 а.с.12).
       З довідки №16/0214 від 19 лютого 2014 року, виданої головою квартального комітету №2 Жовтневого району вбачається, позивач ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9).
       З 14 грудня 2015 року позивач ОСОБА_2 зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 (т.2 а.с.188).
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, ухваливши рішення у даній справі у заочному порядку, без участі відповідача, який не був повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду справи, та який зазначеним обґрунтовує свою апеляційну скаргу, тому повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення. 
       Спадщина після смерті спадкодавця ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто під час дії ЦК УРСР, тому положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування майна померлої.
       Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
       Згідно зі статями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.
       При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (частина перша статті 529 ЦК УРСР).
       Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
       Згідно з положеннями статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
       Позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 (т.1 а.с.9).
        ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (т.1 а.с.8).
       Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне їй домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1 а.с.57, 58, 59, 60).
       Вказаний об`єкт нерухомого майна є спірним спадковим майном після смерті ОСОБА_4 .
       Із спадкової справи, заведеної Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 06 жовтня 1995 року після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що 06 жовтня 1995 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася мати померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_6 (т.2 а.с.237).
       30 березня 2013 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 звернувся син померлої - позивач ОСОБА_2 (т.2 а.с.258).
       Крім позивача, ОСОБА_2 , сином ОСОБА_4 є - ОСОБА_5 
        ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернувся його син - ОСОБА_1 (т.1 а.с.53, 55).
       В матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , наявна заява ОСОБА_6 про прийняття спадщини після смерті її доньки - ОСОБА_4 (т.1 а.с.54).
       31 березня 2000 року відповідачу ОСОБА_1 державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Куликовим С.В. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_5 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1 а.с.63). 
       У зазначеному свідоцтві міститься інформація про те, що вказаний житловий будинок з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд належав померлій ОСОБА_4 , спадкоємцем після смерті якої на частину вказаного домоволодіння був ОСОБА_5 , який прийняв спадщину та не встиг її оформити (т.1 а.с.14, 63).
       26 грудня 2000 року на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_7 державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Сидоревич В.А. було видане додаткове свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на 2/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в рівних частинах. 
       У вказаному свідоцтві міститься інформація про те, що спадкове майно, на яке видається дане свідоцтво, складається з 1/2 частини зазначеного домоволодіння, що належала на підставі договору дарування ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після якої прийняла її мати ОСОБА_6 шляхом подачі заяви № 964 від 06 жовтня 1995 року про прийняття спадщини, але не одержала свідоцтва про право на спадщину (т.1 а. с.14, 63).
       Вироком Дніпропетровського обласного суду від 01 серпня 2000 року позивача ОСОБА_2 було визнано винним та засуджено за скоєння злочину, передбаченого пунктом «е» статті 93 КК України - умисне вбивство, та призначено покарання у вигляді 13 років позбавлення волі (т.1 а.с.151-158).
       Як вбачається з довідки про звільнення №112 серії ТЕР №186 від 26 вересня 2012 року, виданої Копичинською виправною колонією, позивач у справі ОСОБА_2 відбував покарання в установах Державної кримінально-виправної служби з 26 вересня 1999 року по 26 вересня 2012 рік (т.1 а.с.12).
       З довідки №16/0214 від 19 лютого 2014 року, виданої головою квартального комітету №2 Жовтневого району вбачається, позивач ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9).
       З 14 грудня 2015 року позивач ОСОБА_2 зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 (т.2 а.с.188).
       Із заяви позивача ОСОБА_2 від 30 березня 2013 року про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , поданої ним до Першої дніпропетровської нотаріальної контори, вбачається, нотаріусом було зроблено відмітку про те, що факт прийняття спадщини спадкоємцем - реєстрація за адресою АДРЕСА_1 з 17 липня 1992 року та відсутністю відмітки про виписку, що підтверджується відміткою домової книги (т.2 а.с. 239-241, 258).
       Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_2 зазначав, що за життя його брат ОСОБА_5 не звернувся у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , та на день смерті матері - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 не проживав разом із нею.
       Відповідно до акту №2486 від 27 жовтня 2016 року, завіреного головою квартального комітету № 2, ОСОБА_5 , 1957 року народження, є братом позивача ОСОБА_2 , 1963 року народження, та в період з 1995 року по 1999 рік ОСОБА_5 не мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , спільного господарства з ОСОБА_2 не вів. ОСОБА_5 був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.87).
       Факт мешкання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 також підтверджується відомостями, зазначеними його сином - ОСОБА_1 у заяві про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_5 , поданої до нотаріальної контори (т.1 а.с.53).
       Таким чином, з матеріалів справи вбачається, батько відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 за життя у встановленому законом порядку не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не проживав разом із матір"ю - ОСОБА_4 на день її смерті, а тому не прийняв спадщину після смерті матері у встановленому законом полрядку. 
       Відповідач ОСОБА_1 та мати померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_6 не повідомили до нотаріальної контори про те, що спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є також її син - позивач у справі ОСОБА_2 
       Нотаріусом не було перевірено наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 31 березня 2000 року серії НОМЕР_1 на 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , виданого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_1 , є обгрунтованими та доведеними належними доказами у справі, а тому підлягають задоволенню.
       Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо пропуску позивачем строків позовної давності у даній справі з посиланням на те, що позивачу було направдлено лист КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 06 березня у 2013 році, у якому його було повідомлено про те, що власником частини будинку він не є, а є відповідач у справі ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного свідоцтва, а із позовною заявою у даній справі позивач звернувся 27 травня 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, такі доводи є необгрунтованими, оскільки із листів КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради, адресованих адвокату Фурманець Д.О., позивачу ОСОБА_2 від 06 березня у 2013 році не вбачається, що позивач ОСОБА_2 дійсно отримував такі листи (т.2 а.с.123, 124, 125) 
       Адвокат позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 у судовому засіданні в апеляційному суді зазначала, що позивач ОСОБА_2 такого листа із КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради у 2013 році не отримував.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - задовольнити. 
Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 березня 2000 року, на 1/2 частину жилого будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд АДРЕСА_1 , виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрованого в реєстрі за №1-1565.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді