Справа № 341/1698/19 
Провадження № 22-ц/4808/754/20 
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач)                Мелінишин Г.П.
       суддів:                                        Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду в складі судді Юсип І.М., ухвалене 20 березня 2020 року в м. Галичі Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, 
в с т а н о в и в :
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що з 31 жовтня 2011 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, шлюбних відносин на час подання позову не підтримують, однією сім`єю не проживають. Син перебуває на її повному утриманні. Натомість батько ніякої участі в цьому не приймає. Син навчається в загальноосвітній школі, систематично займається плаванням, додатковими уроками іноземної мови, відвідує заняття в спортивному клубі з тхеквондо, на що необхідні значні фінансові затрати. Вона самостійно не може повноцінно забезпечити дитину, а відповідач не має інших утриманців, є працездатним, фізично здоровим, тому спроможний нести матеріальні витрати для забезпечення належного рівня життя сина. З цих підстав просила стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 5 000,00 грн щомісячно.
Рішенням Галицького районного суду від 20 березня 2020 року, з врахуванням ухвали від 23 березня 2020 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000,00 грн щомісячно до досягнення ним повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 03 жовтня 2019 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому враховано прожитковий мінімум на дітей відповідного віку та те, що відповідач є працездатною особою і спроможний сплачувати аліменти у вказаному розмірі для забезпечення належного рівня життя сина.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Визначаючи в позовній заяві суму аліментів вона враховувала, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного розвитку. Крім того, син займається плаванням, бере уроки іноземної мови та відвідує заняття в спортивному клубі, що в свою чергу потребує значних матеріальних затрат. Також в нього погіршився зір, в зв`язку з чим необхідним є вартісне лікування. Таким чином утримання дитини потребує значних коштів і вона самостійно не здатна в повній мірі їх нести. Натомість суд врахувавши те, що відповідач офіційно не працює та не ухиляється від сплати аліментів, залишив поза увагою інтереси дитини щодо належного забезпечення гідного рівня її життя. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 покликається на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування. 
Батько не заперечує свого обов`язку утримувати неповнолітнього сина, проте, враховуючи матеріальний стан, сума аліментів в розмірі 5 000,00 грн є для нього непосильною. Він офіційно не працевлаштований, постійної роботи не має, дохід отримує лише внаслідок сезонних заробітків. Що ускладнить сплату ним аліментів навіть у визначеному в оскаржуваному рішенні розмірі. На його думку, судом правильно враховано обов`язок обох батьків в рівній мірі утримувати сина до досягнення ним повноліття. Також він в добровільному порядку сплачує аліменти те бере участь у додаткових витратах на утримання дитини.
За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 31 жовтня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_6 (а.с. 6-7). Сторони на час розгляду спору шлюбних відносин не підтримують, а син проживає з матір`ю – позивачем у справі, чого відповідач не заперечував. 
Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
При визначенні судом розміру аліментів враховані вимоги закону та стягнуто аліменти в розмірі 2 000,00 грн, що на думку колегії, є достатньою сумою для повноцінного матеріального забезпечення та виховання сина.
При цьому суд обґрунтовано виходив з рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, враховуючи їх матеріальне становище. 
Такий розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. 
При цьому колегія суддів враховує, що батько не усунувся від обов`язку забезпечувати дитину та надає матеріальну допомогу. Підтвердженням цього є копія квитанції про перерахунок ним у лютому 2020 року коштів в розмірі 6 000,00 грн, а також часткове визнання позову (а.с. 31-33). Те, що він добросовісно виконує свій обов`язок утримувати дитину вбачається також з копій квитанцій про оплату аліментів у березні-травні 2020 року, доданих до відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 61-62).
Виходячи з закріплених частиною дев`ятою статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, зазначений розмір аліментів сприятиме, на думку колегії суддів, гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. 
Враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, з огляду на представлені сторонами докази, не встановлено підстав для стягнення аліментів в розмірі по 5 000,00 грн, про що заявляла позивач. 
Доводи апелянта щодо витрат на додаткові спортивні заняття та уроки іноземної мови сина, а також на його лікування, суд відхиляє. Вказані витрати, за умови їх доведеності, відносяться до додаткових витрат на дитину, що не є предметом цього спору.
Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.
З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції належить віднести на рахунок держави.
Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 20 березня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                         О.В. Пнівчук
Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 24 червня 2020 року