Ухвала
30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 750/13049/19
провадження № 61-8758ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду 
м. Чернігова від 15 січня 2020 року у складі судді Супруна О. П. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 08 травня 2020 року у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Євстафіїва О. К., Іванової Г. П., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_1 , Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - Міжрайонний відділ ДВС по Куликівському та Чернігівському районах ГТУЮ у Чернігівській області) про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів.
 
Позов мотивував тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 серпня 2008 року (справа № 2-4778/08) з нього стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 червня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Він добровільно надавав допомогу на утримання доньки та до 2019 року ОСОБА_1 не зверталася виконавчої служби з вимогою про примусове виконання рішення суду. 
 
Постановою державного виконавця Чернігівського районного відділу ДВС ГТУЮ від 03 липня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59441065 за дублікатом виконавчого листа, виданим 14 червня 2019 року. 
 
У липні 2019 року його було повідомлено, що заборгованість зі сплати аліментів, за період із 03 липня 2016 року по червень 2019 року, становить 67 037,22 грн. Проте станом на 01 жовтня 2019 року зроблено перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за десять років, яка становить 149 826,57 грн. 
 
Посилаючись на те, що нарахування заборгованості з червня 2010 року є неправомірним, оскільки на час набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, чинною була редакція частини першої статті 194 СК України, згідно з якою аліменти могли бути стягнуті за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання та, що на даний час у нього є нова сім`я, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позивач просив зменшити розмір заборгованості зі сплати аліментів, стягнутих з нього рішенням Деснянського районного суду 
м. Чернігова від 22 серпня 2008 року у справі № 2-4778/08 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши розмір заборгованості за минулий час, станом на 
01 липня 2019 року, в сумі 22 732,22 грн.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 08 травня 2020 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.
 
Зменшено розмір заборгованості зі сплати аліментів, стягнутих рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 серпня 2008 року у цивільній справі № 2-4778/08 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4. , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено розмір заборгованості зі сплати аліментів за минулий час, яка станом на 01 липня 2019 року складає 23 133,22 грн. 
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
У червні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій він просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 08 травня 2020 року, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема суди застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі 
№ 706/136/16-ц, від 01 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц, від 
21 листопада 2018 року у справі № 343/860/17, від 20 лютого 2019 року у справі № 404/2514/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
За змістом пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів.
 
Предметом спору у даній справі є вимоги про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів з 149 826,57 грн до 22 732,22 грн.
 
Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує. 
 
Перевіряючи наведені представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підстави для відкриття касаційного провадження, зокрема, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 706/136/16-ц, від 01 серпня 2018 року у справі 
№ 344/12158/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 343/860/17, від 
20 лютого 2019 року у справі № 404/2514/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17, Верховний Суд вважає їх необгрунтованими, оскільки встановлені судами фактичні обставини справи не є подібними.
 
З огляду на наведене, відсутні підстави вважати, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Верховний Суд урахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 08 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куликівському та Чернігівському районах Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:        	Г. І. Усик     А. С. Олійник     В. В. Яремко