Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року                                                        м. Рівне
Суддя Рівненського апеляційного суду Сачук В.І., з участю  ОСОБА_1  який притягується до адміністративної відповідальності та його захисника – адвоката Чорнобривого О.В. розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1  на постанову Рокитнівського районного судуРівненської області від 01 квітня 2020 року, -
встановив:
Постановою Рокитнівського районного судуРівненської області від 01 квітня 2020 року   ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.4 ст.122, ст. 185 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10200 грн. 00 коп. (десять тисяч двісті грн. 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Як вбачається з постанови суду,  18 січня 2020 року о 22 год. 15 хв. на автодорозі Городище-Рівне-Староконстянтинів 149 км ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-benz А160» номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.         
В той же день, о 19 год. 25 хв. в м. Рівне на перехресті доріг П.Могили та ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Mercedes-benz А160» номерний знак НОМЕР_1 , при повороті ліворуч на знак «Діти», рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу іншому автомобілю, який рухався на головній дорозі, змусив водія різко загальмувати, змілити напрям руху та надати звуковий сигнал, щоб уникнути зіткнення, чим створив аварійну ситуацію та порушив вимоги п.16.9 ПДР.
В той же день, о 19 год. 25 хв. в м. Рівне по вул. Поповича, ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою в бік поліцейських, кричав, погрожував фізичною розправою. На закону вимогу поліцейського припинити адміністративне правопорущення та пред`явити документи на транспотний засіб не реагував, чим вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.
Не погоджуючись з постановою суду  ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі просить Рокитнівського районного судуРівненської області від 01 квітня 2020 року щодо нього скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Свої вимоги мотивує тим, що суд поверхнево розглянув дану справу, не надав належної оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи та прийшов до передчасного висновку щодо встановлення його вини.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Чорнобривого О.В. перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Статтею 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги закону при розгляді справи в суді першої інстанції були дотримані в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП та п.п. 1, 12 р.2 Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції"працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, вправі направити особу, яка керує транспортним засобом, для проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, лише у тому випадку, коли є достатні підстави вважати, що вказана особа перебуває у відповідному стані.
Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 265-2 та 266 КУпАП за наявності підстав вважати, що особа, яка керує транспортним засобом, перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, зобов`язаний тимчасово затримати транспортний засіб та відсторонити водія від керуванням транспортним засобом.
Виходячи зі складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п 2.9 а ПДР Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
Як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2020 року о 22 год. 15 хв. на автодорозі Городище-Рівне-Староконстянтинів 149 км ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-benz А160» номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.   
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, а саме: протоколами про адміністративні правопорушення БД № 099418, ДПР18 № 090929, АПР18 № 487408, протоколом адміністративного затримання АА№053564, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відеозаписом на CD-диску, висновком щодо результатів медичного огляду від 18.01.2020 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зобов`язанням ОСОБА_1 не керувати даним транспортним засобом протягом 24 годин, протоколом про адміністративне затримання № АА № 053564 від 18.01.2020 р.. іншими матеріалами справи.
Таким чином, при розгляді даної справи суд першої інстанції повною мірою дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Згідно ст. 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою, виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.
Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Разом із цим, перелік підстав, за яких правопорушення можливо вважати малозначним, закон не передбачає, а тому в кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.
Оцінюючи в сукупності подію, наслідки, враховуючи, що ОСОБА_1 не завдав будь-якої значної шкоди державному чи громадському порядку, правам і свободам громадян, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, щиро кається, має неповнолітню дитину, є інвалідом третьої групи, суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, наявні також усі підстави визнати його дії малозначними у відповідності до ст.22 КУпАП.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 22, 294 КУпАП, -
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову Рокитнівського районного судуРівненської області від 01 квітня 2020 року відносно   ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст.22 КУпАП і обмежитись усним зауваженням.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського 
апеляційного суду Сачук В.І.