ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 2а/1312/372/12
адміністративне провадження № К/9901/21876/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Данилевич Н.А.,
суддів: Смоковича М.І., Шевцової Н.В.,

розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області(правонаступник Кам`янка-Бузького ОУПФУ Львівської області) до           Головного управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області    про скасування потанови, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року (головуючий суддя - Довга О.І., судді Ліщинський А.М., Запотічний І.І.)   .

І. Суть спору
Короткий зміст позовних вимог
19.06.2012 року Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій державного виконавця при винесенні постанови від 06.06.2012 року ВП №32917782 про відкриття виконавчого провадження та її скасування.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що головним державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Шестаком О.В . відкрито виконавче провадження №32917782 з порушенням ст.21 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, як юридична особа, є територіальним органом центрального органу виконавчої влади Пенсійного фонду України, а не його територіальним підрозділом. Проте, ст. 21 Закону вказано, що на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими, зокрема, боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, яким Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області не являється.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2012 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.
Відмовляючи в позовних вимогах, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач - боржник по спірному виконавчому провадженні на підставі п.1.1. Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду України №11-2 від 27.06.2012 року, є територіальним органом (територіальним підрозділом) центрального органу виконавчої влади, а тому таке виконавче провадження підвідомче відділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, відповідно до п.1 ч.2 ст.21 Закону України "Про виконавче провадження".
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року постанову Личаківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2012 року  у справі № 1312/372/12 було скасовано, та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги були задоволені повністю.
Визнано протиправними дії головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестака О.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2012 року № ВП 32917782.       
Скасовано постанову державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестака О.В. про відкриття виконавчого провадження від 06.06.2012 року № ВП 32917782. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що виконавчий документ не відповідає встановленим  статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимогам, тому державний виконавець у відповідності до   ст. 26 цього Закону зобов`язаний був відмовити у відкритті виконавчого провадження. Так, в Положенні про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління ПФУ від 27.06.2002 №11-2 не визначено, що головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є територіальним підрозділом центрального органу виконавчої влади, як вказано в ст.21 Закону, отже виконання вказаного рішення суду не покладається на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
23 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року, в якій просив її скасувати та залишити в силі постанову Личаківського районного суду м. Львова від 02 жовтня 2012 року. 
В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що судами не було залучено його до розгляду у справі, проте він був стороною виконавчого провадження №ВП 32917782, а саме, стягувачем. Крім того, скаржник вказав, що позивач - боржник по спірному виконавчому провадженні на підставі п.1.1. Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою Правління Пенсійного Фонду України №11-2 від 27.06.2012 року, є територіальним органом (територіальним підрозділом) центрального органу виконавчої влади, а тому таке виконавче провадження підвідомче відділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, відповідно до п.1 ч.2 ст.21 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку із чим судом першої інстанції було правильно відмовлено у задоволенні позову. 
Сторонами по справі до Суду не були надані заперечення на касаційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду по суті вимог.  
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2020 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
  Постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень Відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестаком О.В. від 06.06.2012 року відкрито виконавче провадження ВП №32917782 про примусове виконання виконавчого листа №2-а-5522, виданого 24.05.2012 року Личаківським районним судом м.Львова про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2011 року, відповідно до вимог ч.3 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а також на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року і наказу Міністра оборони України №355 від 25.06.2011 року.
Із матеріалів справи можна встановити, що судове рішення у справі №2-а-5522 ухвалено на користь, ОСОБА_1 , який знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян, який одержує пенсію як військовослужбовець Міністерства внутрішніх справ України.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
У відповідності до ч.ч 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Частина 1 ст. 6 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з положеннями частини 2 ст. 53 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у будь-який час до закінчення судового розгляду, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням осіб, які беруть участь у справі. Якщо адміністративний суд при прийнятті позовної заяви, підготовці справи до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Суд зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду) кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, без втручання у права, свободи, інтереси та (або) обов`язки інших осіб. 
Як вбачається зі змісту сформованих позивачем позовних вимог, Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій державного виконавця при винесенні постанови від 06.06.2012 року ВП №32917782 про відкриття виконавчого провадження та її скасування.
Суди попередніх інстанції установили, що постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень Відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шестаком О.В. від 06.06.2012 року відкрито виконавче провадження ВП №32917782 про примусове виконання виконавчого листа №2-а-5522, виданого 24.05.2012 року Личаківським районним судом м.Львова про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2011 року, відповідно до вимог ч.3 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а також на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 року і наказу Міністра оборони України №355 від 25.06.2011 року.
Таким чином, ОСОБА_1 був стягувачем в даному виконавчому провадженні, а Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (позивач) - боржником, отже, оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 .
При цьому, беручи до уваги об`єктивну можливість впливу ухваленого у цій справі судового рішення на права і обов`язки ОСОБА_1 , вказана особа не була залучена судом першої інстанції до участі у справі як третя особа.
Пунктом 4 частини 3 статті 353 КАС України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
З огляду на порушення судами норм процесуального права, що виявилось у незалученні до участі у справі особи, на права та обов`язки якої може вплинути прийняте у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, - 

ПОСТАНОВИВ: 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Личаківського районного суду м.Львова від 02 жовтня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2014 року скасувати,  справу  направити на новий розгляд до Личаківського районного суду м. Львова.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Н.А. Данилевич М.І. Смокович Н.В. Шевцова