Ухвала 
 
21 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 372/4029/18
 
провадження № 61-9763ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                 Черняк Ю. В., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на самочинну забудову,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на самочинну забудову.
 
Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області                                     від 15 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Козинської селищної ради «Про оформлення свідоцтва про право власності» від 14 вересня 2010 року № 11/10 з моменту його винесення.
Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21 вересня 2010 року серії НОМЕР_1, а саме індивідуальний житловий будинок загальною площею 1101, 5 кв. м, житловою площею                  128,5 кв. м з господарськими спорудами у АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Виконавчого комітету Козинської селищної ради                     «Про оформлення свідоцтва про право власності» від 14 вересня 2010 року    № 11/10.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на індивідуальний житловий триповерховий будинок житловою площею 128,5 кв. м, загальною площею 1101,5 кв. м, з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня              2019 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Обухівського районного суду Київської області                         від 15 жовтня 2019 року відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
У липні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення районного суду.
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до підпункту 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Згідно із частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі                                              № 520/17520/14-ц та від 26 грудня 2019 року у справі № 282/1438/18, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Крім того, ОСОБА_1 вказує на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у правовідносинах щодо застосування положень Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня                   2009 року № 1035 (втратив чинність 02 червня 2011 року), що передбачено пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Ураховуючи наведене, касаційне провадження у цій справі слід відкрити.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на самочинну забудову за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року.
 
Витребувати з Обухівського районного суду Київської області цивільну справу № 372/4029/18.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк 
до 21 серпня 2020 року.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець

                                                                                                                      І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк