ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/324/19                                        Головуючий суддя І інстанції Григор`єв Б. П.
Провадження № 22-ц/818/2938/20                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають  із сімейних відносин, з них

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2020 року         м. Харків.
 
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
судді-доповідача Яцини В.Б. 
суддів колегії – Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Жарової-Тітарьової Лариси Михайлівни на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Григор`єва Б.П., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Слобідському та Основ`янському районах м. Харкова Лаптікова Г.В. про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

встановив:

05 липня 2019 року ОСОБА_2  звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Слобідському та Основ`янському районах м. Харкова Лаптікова Г.В. про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
Позовна заява мотивована тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 . Рішенням Комінтернівського районного суду Харкова від 10.12.2015 року з ОСОБА_4 стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26 жовтня 2015 року. Згідно рішення суду був виданий виконавчий лист. 13.10.2016 року державним виконавцем Ленінського відділу ДВС м. Харкові ГТУЮ у Харківській області було відкрито виконавче провадження. Відповідно до розрахунку заборгованості виданого державним виконавцем за ОСОБА_5 станом на 01.01.2019 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає 23551,23 грн., що складається з суми боргу станом на 01.04.2018 року - 6009.23 грн., та суми боргу за період з 01.04.2018 року по 01.01.2019 року - 17542,00 грн. Таким чином, згідно з розрахунком заборгованості наданим державним виконавцем, прострочення зі сплати аліментів станом на 01.01.2019 року складає 26438,93 грн. Ухиляючись від сплати аліментів відповідач ставить її у скрутне матеріальне становище, що шкодить інтересам дитини.
На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 26438,93 грн.
Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2020 року задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2018 року по 01.01 2019 року в розмірі 17542 (сімнадцять тисяч п`ятсот сорок дві) грн. 00 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 509,44 грн.
В апеляційній скарзі адвокат Жарова-Тітарьова Л.М. просить скасувати рішення суду від 18 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування послалася на те, що вина відповідача, яка згідно ст. 196 СК України є необхідною підставою для стягнення пені, не доведена. Суд не взяв до уваги, що відповідач в рахунок сплати відповідачем аліментів надсилав на її адресу відповідні суми, помилково посилаючись на те, що в них не було зазначено ім`я та прізвища отримувача. Позивачці було відомо про намагання відповідача сплатити аліменти, однак вона не отримуючи їх штучно створювала умови для виникнення заборгованості по аліментам з метою заволодіння власністю відповідача. 
Вказала, що згідно п.п. 42, 56 надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМ України від 05 березня 2009 року № 270 без таких відомостей поштові відправлення не підлягають пересиланню. Суд не взяв до уваги, що надані суду квитанції, поштові перекази грошових коштів з позначкою – аліменти, були переслані, але позивачкою отримані не були та повертались відповідачу з причин неможливості вручення, що підтвердили у судовому засіданні представники ОСОБА_2 та було підтверджено квитанціями про повернення грошових коштів.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи. 
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що відповідачем не було виконано обов`язок зі сплати аліментів, а тому на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення виконання такого зобов`язання та відхилив заперечення відповідача, що він належним чином виконував свої зобов`язання щодо сплати аліментів.
       Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць  та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.
У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Крім того, аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), та зазначено про необхідність обчислення пені за прострочення сплати аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстровану шлюбі, який розірваний на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.02.2016 року.
Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 .
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнені аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26 жовтня 2015 року.
Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
У Постанові Верховного Суду України № 6-94цс15 від 1 липня 2015 року викладено правову позицією щодо порядку проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується на підставі ст.196 СК України. Зокрема, зазначено, що з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувалися.
Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
З аналізу вказаних правових норм вбачається, що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.
Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань.
Відповідно до розрахунку виконаного старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Лапітковою Г.В. зазначено, що за період з 01.04.2018 року по 01.01.2019 року заборгованість ОСОБА_4 по аліментам складає: борг станом на 01.04.2018 року - 6009,23 грн., загальна сума боргу станом на 01.01.2019 року складає: 6009,23 грн. + 17542,00 грн. = 23551,23 грн.
Згідно довідки Харківської філії ТОВ «Венбест» від 14.06.2019 року № ХР000000010, зазначено, що ОСОБА_1 працював у Харківській філії ТОВ «Венбест» з 16.10.2013 по 08.12.2017 року на посаді охоронника ГМР. Дохід за період з 01.11.2016 року по 08.12.2017 року склав 44797,40 грн.
Вказана заборгованість виникла внаслідок систематичного ухилення відповідачем від обов`язку щодо сплати аліментів та належного утримання неповнолітньої дитини. Дитина весь час перебуває на утриманні позивачки та проживає із нею.
Згідно розрахунку ОСОБА_2 має право на стягнення неустойки з ОСОБА_4 в розмірі 26438,93 грн. за прострочення сплати аліментів за весь час стягнення аліментів. 
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції стягнув заборгованість у розмірі заборгованості по аліментам складеного державним виконавцем, який відповідачем не був спростований. Всупереч процесуального обов`язку відповідач не надав до суду свого контррозрахунку, його доводи про умисне не отримання позивачкою тих сум аліментів, які він надсилав на її адресу поштою належними і допустимим доказами на підтверджені, а доводи скарги в цьому питанні ґрунтуються лише на припущеннях, тому колегія суддів їх відхиляє. 
Що відповідає змісту частини першої статті 196 СК України, згідно якої безальтернативно встановлено обмеження розміру стягнення судом неустойки (пені) - не більше 100 відсотків заборгованості за аліментами, а тому наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними.
За змістом частини 2 ст.197 ЦПК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
       Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на те, що відповідачем визнається наявність заборгованості зі сплати аліментів, то така обставина не потребує доказування відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, за якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
ОСОБА_1 був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та знав про свій обов`язок з їх сплати, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, відповідачем до суду не надано. 
       Також відповідачем не наведено суду підстав (особливостей матеріального, сімейного стану тощо), у зв`язку з якими він може бути звільнений від сплати пені.
Представником відповідача суду надані квитанції про відправку Крилєвській аліментів, адресний 64220 Андріївка квитанції від 03.10.2018, 27.08.2019, 29.10.2018, 24.11.2018, 03.12.2018, 28.07.2018, 03.12.2018, 04.01.2019, 29.10.2018, 06.02.2019, 28.05.2019, 18.04.2019, 03.06.2019, 18.03.2019, 01.02.2018, 27.08.2018. В усіх наданих квитанціях сума переказу становить 400,00 грн. В судовому засіданні представники сторін підтвердили, що зазначені кошти позивачкою отримані не були та повертались відповідачу з причин неможливості вручення.
Доводи апеляційної скарги   ОСОБА_7 , що вказана заборгованість виникла не з вини відповідача, колегія суддів не приймає, оскільки з наданих квитанцій АТ «Укрпошта» вбачається, що аліменти були надіслані  ОСОБА_8 без зазначення ім`я та прізвища, в судовому засіданні представник відповідача визнала той факт, що позивачка надіслані аліменти не отримувала. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_2  повідомляла державному виконавцю реквізити для відправлення їй аліментів. Наведені з цього приводу у оскарженому рішенні висновки суду належним чином вмотивовані, відповідають матеріалам справи, а доводи скарги – об`єктивно нічим не підтверджені.
За правилами частин 1-2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів.
               Відповідач як боржник у виконавчому провадженні впродовж примусового виконання виконавчого документа, з 2015 року, не скористався правом отримати розрахунок заборгованості по аліментах від виконавця та перевірити повноту та правильність сплати ним аліментів.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не довів відсутність своєї вини в простроченні сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 ..
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях, належних та допустимих доказів на підтвердження не сплати та пені по аліментах не надано та в свою чергу не спростовують висновків суду першої інстанції.
Судом першої інстанції правильно відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України було враховані правові висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права, які викладені у постанові Верховного суду у справі № 572/1762/15 від 25.04.2018 р.
Оскільки таким чином суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Жарової-Тітарьової Лариси Михайлівни - залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 21 серпня 2020 року. 

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        А.В.Котелевець.

                                                                       Н.П.Пилипчук.