Постанова                                      
Іменем України
 
27 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 127/26589/16-ц
провадження № 61-46338св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Дундар І. О. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Каракоця Олександром Романовичем, на постанову апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В., Медвецького С. К.,  
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), ОСОБА_2 про стягнення коштів. 
Позов мотивований тим, що 18 червня 2013 року КБ «Приватбанк» укладено договір вкладу «Стандарт на 12 міс.» № SAMDN25000735957066 у гривнях на строк 366 днів, термін повернення вкладу до 18 червня 2014 року, зі сплатою 18% річних.
18 червня 2013 року позивачем було внесено 200 000 грн на суму вкладу. Пізніше позивачем було доповнено суму вкладу, а саме 15 липня 2013 року на суму                  100 000 грн та 05  серпня 2013 року на суму 100 000 грн. Всього тіло вкладу за вищезазначеним договором депозиту складає 400 000 грн.
За час користування коштами позивача банком сплачено проценти лише за період з 19 червня 2013 року по 19 лютого 2014 року (включно) в загальній сумі 44 630,14 грн.
19 червня 2013 року між позивачем та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір вкладу «Стандарт на 12 міс.» № SAMDN25000735982650 у доларах США на строк 366 днів, термін повернення вкладу до 19 червня 2014 року, зі сплатою 9,75% річних.
19 червня 2013 року позивачем було внесено 20 000 доларів США на суму вкладу.
З моменту відкриття вкладу жодних процентів банк позивачу не виплачував, а після закінчення строку вкладу кошти за даним договором банк не повернув.
В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеними договорами між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1 від 19 червня 2013 року, відповідно до пунктів 1.1, 1.4 якого  ОСОБА_2 поручився перед позивачем за виконання обов`язків відповідача АТ КБ «Приватбанк» за договорами вкладів від 18 червня 2013 року та від 19 червня 2013 року у розмірі 15 000 грн., тобто відповідач ОСОБА_2 несе субсидіарну відповідальність.
З урахуванням збільшених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на грошові кошти у розмірі 1 972 228,21 грн, з них: 
          за договором вкладу № SAMDN25000735957066 від 18 червня 2013 року: 400 000,00 грн - вклад; 256 635,62 грн - проценти за користування вкладом за період з 19 березня 2014 року по 09 жовтня 2017 року; 444 472,42 грн - сума інфляційних збитків за договором вкладу; 42 772,60 грн - 3% річних;
          за договором вкладу № SAMDN25000735982650 від 19 червня 2013 року: 20 000 дол. США - вклад, що станом на 12 грудня 2016 року згідно курсу НБУ еквівалентно 517 586 грн; 8 403,70 дол. США - проценти за користування вкладом за період з 20 червня 2013 року по 09 жовтня 2017 року, що станом на 09 жовтня 2017 року згідно курсу НБУ еквівалентно 224 630,90 грн; 2 585,75 дол. США - 3% річних, що станом на 09 жовтня 2017 року згідно курсу НБУ еквівалентно 69 117,08 грн.
          Стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти за договором поруки від 19 червня 2013 року у розмірі 15 000,00 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої  інстанції 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2018 року позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк»  на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 972 228,21 грн , з них:
за договором вкладу № SAMDN25000735957066 від 18 червня 2013 року:
-  400 000, 00 грн - вклад;
- 256 635, 62 грн - проценти за користування вкладом за період з 19 березня 2014 року по 09 жовтня 2017 року;
-  444 472, 42 грн  - сума інфляційних збитків за договором вкладу;
-  42 772, 60 грн - 3% річних;
за договором вкладу № SAMDN25000735982650 від 19 червня 2013 року:
-  20 000 дол. США - вклад, що станом на 12 грудня 2016 року згідно курсу НБУ еквівалентно 517 586, 00 грн;
-  8 403, 70 дол. США - проценти за користування вкладом за період з 20 червня 2013 року по 09 жовтня 2017 року, що станом на 09 жовтня 2017 року згідно курсу НБУ еквівалентно 224 630, 90 грн;
-  2 585, 75  дол. США  - 3% річних, що станом на 09 жовтня 2017 року згідно курсу НБУ еквівалентно 69 117, 08 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошові кошти за договором поруки від 19 червня 2013 року у розмірі 15 000,00  грн.
Вирішено питання про стягнення судового збору. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами дотримана письмова форма договору банківського вкладу, на виконання якого позивачем внесені грошові кошти у вказаних ним розмірах, що підтверджується належним чином оформленими квитанціями банку. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної  інстанції 
Постановою апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Рішення Вінницького міського суду від 23 травня 2018 року в частині позовних вимог до ПАТ КБ «Приватбанк» скасовано.
Позов ОСОБА_1   до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про стягнення коштів задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість :
за договором депозитного вкладу № SAMDN25000735957066 від 18 червня 2013 року - 400 000 грн вкладу, 78 807,69 грн індексу інфляції , 171 369,86 грн - відсотків за період з 19 березня 2014 року до 19 червня 2016 року, 20,05 грн відсотків за період з 19 червня 2016 року по 16 грудня 2016 року ; 16 899 грн - 3% річних, а всього за даним договором - 667 096,55 грн;
за договором депозитного вкладу № SAMDN25000735982650 від 19 червня 2013 року - 20 000 дол. США вкладу, що еквівалентно 562 400 грн; 5 850 дол США відсотків за період з 20 червня 2013 року по 20 червня 2016 року та 1 дол США відсотків за період з 20 червня 2016 року по 16 грудня 2016 року , що еквівалентно 28,12 грн ; 23 831,06 грн - 3% річних за період з 16 грудня 2016 року по 23 травня 2018 року, а всього за даним договором - 25 851 дол. США, що еквівалентно                   726 930 грн та 23 831,06 грн.
В іншій частині позовних вимог до ПАТ КБ «Приватбанк»  відмовлено.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на судову експертизу 1 305,69 грн.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі                              4 886,50 грн.
Компенсовано за рахунок держави ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений ним судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 780,25 грн.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у разі неналежного виконання договору банківського вкладу, а саме за безпідставністю його неповернення та/або затримки у поверненні, банк повинен нарахувати та виплатити клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом "На вимогу".
Відповідно до заяви № 8АМО№5000735957066 від 18 червня 2013 року на оформлення вкладу договір вкладу на 366 днів, по 18 червня 2018 року з відсотковою ставкою 18 %, відсотки нараховуються по вкладу по закінченню кожного повного місяця з моменту укладення договору, якщо до закінчення строку вкладу клієнт не заявив про бажання забрити свої гроші, вклад автоматично продовжується ще на один строк без заявки. У випадку розірвання договору, клієнту повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу відсотки нараховуються по заниженій відсотковій ставці.
Як вбачається з матеріалів справи позивач заявив вимогу до банку про повернення вкладу до закінчення наступного пролонгованого строку по договорах, а саме - 25 грудня 2016 року.
05 січня 2004 року наказом № 07 Голови Правління ПАТ КБ "ПриватБанк" з 06 січня 2004 року затверджена процентна ставка для вкладів "На вимогу" у гривні, доларах США та евро у розмірі 1%.
Отже, вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» 18 % річних за період з 19 червня 2016 року по 16 грудня 2016 року є безпідставними, оскільки цей період не закінчився, та до нього застосовується процентна ставка «На вимогу» у розмірі 1%.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу, яка підписана представником Каракоцею О. Р., у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2018 року в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін. 
Аналіз касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються лише в частині задоволених позовних вимог, тому в іншій частині судом касаційної інстанції не переглядаються.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено невиконання банком умов договору щодо повернення коштів за вкладом після закінченням строку дії договору. Строк дії договору закінчився ще у грудні 2013 року, а тому позивач міг отримати суму вкладів та відсотки. Позивач повинен довести певними доказами, що кошти дійсно перебувають на рахунку на час розгляду справи судом та  не зняті позивачем до моменту звернення до суду.  
Позиція інших учасників справи
У червні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу за підписом представника Оверковського К. В., у якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, постанову  суду апеляційної інстанції залишити без змін. 
Відзив мотивований тим, що у справі наявні всі належні та допустимі докази невиконання в  строк зобов`язань зі сторони банку. Згідно заяв про відкриття банківських вкладів, вони укладалися строком на 1 рік, а згідно виписки по картковому рахунку, який відкривався разом з депозитними рахунками, банк продовжував виконувати свої обов`язки в січні та лютому 2014 року.  Тому можна зробити висновок, що банк не повернув кошти і вони знаходяться на депозитних рахунках. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2018 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху.
Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано справу № 127/26589/16-ц із суду першої інстанції, зупинено виконання постанови апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2018 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку. 
У лютому 2019 року справа № 127/26589/16-ц надійшла до Верховного Суду.
14 квітня 2020 року справа передана судді-доповідачу Дундар І. О. 
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Ухвалою Верховного суду від 10 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів відхиляє доводи, викладені у касаційній скарзі, виходячи з наступного.
Судами встановлено, що 18 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Севастополь АР Крим укладено договір вкладу «Стандарт на 12 міс.» № SAMDN25000735957066 від 18 червня 2013 року у гривнях на суму 200 000 грн на строк 366 днів з поверненням вкладу до 18 червня 2014 року, зі сплатою 18 % річних, на виконання якого вніс банку суму 200 000 грн. 15 липня 2013 року ОСОБА_1 поповнив суму вкладу на суму 100 000 грн, 05 серпня 2013 року - на суму 100 000 грн, після чого вклад за даним договором депозиту склав 400 000 грн. 
За час користування коштами позивачу сплачено відсотки за період з 19 червня 2013 року по 19 лютого 2014 року (включно) в загальній сумі 44 630,14 грн, шляхом перерахунку коштів на картку № НОМЕР_1 ПАТ КБ «ПриватБанк». Починаючи з 19 березня 2014 року відповідач перестав сплачувати проценти взагалі, кошти на вимогу не повертає, внаслідок чого утворилась зазначена позивачем заборгованість .
19 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Севастополь АР Крим було укладено договір вкладу «Стандарт на 12 міс.» № SAMDN25000735982650 від 19 червня 2013 року на суму 20 000 дол. США на строк 366 днів з терміном повернення до 19 червня 2014 року, зі сплатою 9,75% річних. Відсотки за даним договором банк не виплачував, на вимогу повернення коштів не реагує.
В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеними договорами між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1 від 19 червня 2013 року, відповідно до пунктів 1.1, 1.4 якого ОСОБА_2 поручився нести перед позивачем відповідальність за невиконання обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 15 000 грн, тобто ОСОБА_2 несе субсидіарну відповідальність.
Згідно висновку Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 07 грудня 2017 року № 400-П в результаті проведеної судової технічної експертизи документів  відтворено текст квитанцій від 18 червня 2013 року, 05 серпня 2013 року, 15 липня 2013 року, 19 червня 2013 року, якими підтверджується внесення ОСОБА_1 грошових коштів, а також зазначено, що на лицьовій стороні даних квитанцій машинописний текст нанесено за допомогою знакосинтезуючого пристрою з термодрукуючим способом формування зображення, а підписи нанесено за допомогою кулькової ручки; відбитки штампу виконані за допомогою кліше для високого способу друку. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми договору банківського вкладу та визначають наслідки недодержання письмової форми такого договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
За таких обставин, саме на відповідача покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань за договорами банківського вкладу, а саме доказів того, що кошти були повернуті вкладникові, а також про відсутність коштів на депозитних рахунках позивача. Проте, банком таких доказів під час розгляду справи не надано.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової плати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 664/2755/16-ц (провадження № 61-28041св18) зазначено, що «вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, судам необхідно встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів».
Задовольняючи частково позовні вимоги, суди виходили з того,  що позивач довів внесення грошових коштів до каси банку та існування між ним і відповідачем договірних правовідносин. 
Письмові договори на депозитні вклади були укладені позивачем ОСОБА_1 шляхом прийняття публічної оферти - приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» та набрали чинності з моменту підписання ним Заяв на оформлення вкладів «Стандарт на 12 місяців, оригінали яких були надані суду.
Крім того, на підтвердження укладання договорів ОСОБА_1 надав квитанції від 18 червня 2013 року, 05 серпня 2013 року, 15 липня 2013 року, 19 червня 2013 року, які підтверджують внесення позивачем депозитних коштів, містять усі необхідні реквізити відповідно до Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174, а саме: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. 
Про підтвердження існування між сторонами договірних відносин свідчать також письмові докази ПАТ КБ «Приватбанк» про сплату банком ОСОБА_1 на виконання депозитного договору «Стандарт на 12 міс.» № SAMDN25000735957066 від 18 червня 2013 року відсотків на картку № НОМЕР_1 в розмірі 44 630,14 грн. Тобто факт укладення договорів банківського вкладу та внесення заявлених у позові коштів позивачем є доведеним.
Встановивши факт укладення сторонами договорів банківського вкладу, звернення позивача про повернення належних йому коштів, а також відсутність доказів виконання відповідачем цього зобов`язання, суди дійшли правильного висновку, що за договорами банківського вкладу, укладеними між сторонами, виникло зобов`язання щодо повернення коштів, яке відповідач не виконав.
Враховуючи, що факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами, а грошові кошти за договорами банківського вкладу (суми депозиту) позивачу на його вимогу не виплачені, суди дійшли правильного висновку про  наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду прийнята без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що  знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду  без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2018 року зупинено виконання постанови апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2018 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.Оскільки касаційне провадження у справі закінчено, то виконання постанови апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2018 рокупідлягає поновленню.
Керуючись статтями 400, 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», який підписаний представником Каракоця Олександром Романовичем, залишити без задоволення.
Постанову апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.
Поновити виконання постанови апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2018 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                   І. О. Дундар 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
                                                                                      Є. В. Краснощоков
                                                                                      М. М. Русинчук