ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 459/1713/16-а
адміністративне провадження № К/9901/30890/18, №К/9901/30892/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Коваленко Н.В., судді Чиркіна С.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до Червоноградської міської ради Львівської області,
треті особи: Виконавчий комітет Червоноградської міської ради Львівської області, Відділ Держгеокадастру у м.   Червонограді Львівської області, ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Львівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», ГУ Держгеокадастру у Львівській області
про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
за касаційними скаргами Червоноградської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 
на постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 6 жовтня 2016 року (прийняту у складі головуючого судді Рудакова Д.І.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 лютого 2017 року (постановлену у складі колегії: головуючого судді Бруновської Н.В., суддів Гулиди Р.М., Шавеля Р.М.),
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
6 червня 2016 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся в суд із позовом до Червоноградської міської ради Львівської області (далі також - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Червоноградської міської ради від 12 січня 2016 року №49 «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 » та зобов`язання Червоноградську міську раду повторно розглянути питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність за адресою: АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 6 жовтня 2016 року позов задоволено частково, а саме визнано протиправним рішення Червоноградської міської ради від 12 січня 2016 року №49 «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 »; зобов`язано Червоноградську міську раду повторно розглянути питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0645 га кадастровий номер: 4611800000:03:024:0087 в АДРЕСА_1 ; стягнуто з Червоноградської міської ради на користь держави 551,20 грн судового збору; стягнуто з Червоноградської міської ради на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 1500 грн понесених витрат на правову допомогу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Червоноградської міської ради від 12 січня 2016 року №49, яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки площею 0,0645 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , у власність, кадастровий номер земельної ділянки №4611800000:03:024:0087, суперечить законодавству та порушує права й інтереси позивача, а тому є протиправним.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що підлягає задоволенню і вимога позивача щодо зобов`язання Червоноградську міську раду повторно розглянути питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0645 га кадастровий номер: 4611800000:03:024:0087 в    АДРЕСА_1 , оскільки дане питання фактично залишається нерозглянутим.
Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 за надання правової допомоги сплатив через банківську установу Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» 3   000 грн (квитанція від 10 травня 2016 року №8629694), водночас, беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, виходячи із положень частини третьої статті 94 КАС України, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1500 грн понесених витрат на правову допомогу.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 лютого 2017 року апеляційну скаргу Червоноградської міської ради Львівської області залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: постанову Львівського окружного адміністративного суду від 6 жовтня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано рішення Червоноградської міської ради від 12 січня 2016 року №49 «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 »; в частині позовних вимог щодо зобов`язання Червоноградську міську раду Львівської області повторно розглянути питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельної ділянки за адресою:    АДРЕСА_1 - провадження закрито.
Постановляючи зазначене судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Червоноградська міська рада Львівської області при прийнятті рішення від 12 січня 2016 року №49 діяла не в межах повноважень та не у спосіб передбачений законом та Конституцією України, тому суд дійшов висновку, що позов в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення Червоноградської міської ради №49 від 12 січня 2016 року «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 » підлягає до задоволення.
Крім того, враховуючи те, що в ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 відмовився від вимог про зобов`язання Червоноградську міську раду Львівської області повторно розглянути питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , то суд апеляційної інстанції, керуючись пунктом 2 частини першої статті 157, статтею 203 КАС України, дійшов висновку про закриття провадження в цій частині.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення понесених витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 3000 грн, виходячи з того, що позивачем не надано суду належних доказів понесених витрат на правову допомогу.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг
Не погоджуючись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Червоноградська міська рада Львівської області звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просила скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що прийняте Червоноградською міською радою Львівської області рішення від 12 січня 2016 року №49 «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 », яким відмовлено позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), вичерпало свою дію внаслідок його виконання, оскільки на момент розгляду справи в судах попередніх інстанцій була проведена державна експертиза (висновок від 9 червня 2016 року №838).
Крім того, відповідач зазначає, що 23 травня 2016 року на адресу Червоноградської міської ради Львівської області надійшла нова заява гр. ОСОБА_1 , в якій він просив повторно винести на розгляд сесії міської ради питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і передачу у власність позивачу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . З цього приводу, Червоноградською міською радою Львівської області прийнято рішення від 23 червня 2016 року №214 «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 », яким відмовлено позивачу у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у зв`язку із тим, що згідно із висновком державної експертизи від 9 червня 2016 року №838, подана на затвердження технічна документація не повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам та повернена на доопрацювання.
На думку відповідача, рішенням від 23 червня 2016 року №214 «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 » фактично скасовано рішення Червоноградської міської ради Львівської області №49 від 12 січня 2016 року «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 », а тому у суду відсутні підстави для визнання протиправним та скасування спірного рішення відповідача.
Також, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, позивач звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просив скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути із відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.
Касаційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що судами попередніх інстанцій проігноровано положення частини першої статті 90 КАС України, в яких зазначено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених частиною другою статті 90 КАС України.
Також позивач зазначає, що відповідно до вимог частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи викладене вище, позивач зазначає, що судами попередніх інстанцій безпідставно відмовлено у стягненні на його користь витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи наявні договір доручення на правове обслуговування (представництво), квитанція про оплату 3000 грн ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників» за надані послуги та акт виконаних робіт, згідно якого ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників» на виконання умов договору було затрачено 12 год.
Позиція інших учасників справи
Від учасників справи відзиву або заперечень на касаційні скарги не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 14 березня 2017 року та 22 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №459/1713/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційні скарги, проте розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Суддя-доповідач ухвалою від 15 липня 2020 року прийняв до провадження адміністративну справу №459/1713/16-а та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 16 липня 2020 року.
При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що  12 січня 2016 року рішенням Червоноградської міської ради Львівської області №49 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі земельної ділянки площею 0,0645 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 у власність, кадастровий номер земельної ділянки - 4611800000:03:024:0087, у зв`язку із направленням такої документації на вибіркову експертизу у Головне управління Держгеокадастру у Львівській області для отримання висновку щодо дотримання вимог чинного земельного законодавства при її виготовленні. 
В пункті 2 вказаного рішення Червоноградська міська рада Львівської області зазначила, що при отриманні даного висновку, Червоноградська міська рада вирішила повторно розглянути заяву позивача.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 лютого 2017 року відповідає, а доводи касаційних скарг є необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
З приводу доводів касаційної скарги Червоноградської міської ради Львівської області, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить відповідно до закону вирішення питань регулювання земельних відносин. Зазначені питання вирішуються відповідно до закону на пленарних засіданнях.
Відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій» одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про землеустрій» погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України.
Порядок та підстави приватизації земельних ділянок громадянами України із земель, що перебувають у державній та комунальній власності, регулюються нормами статей 116, 118, 121 Земельного кодексу України.
Так, відповідно до частини дев`ятої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Водночас, земельне законодавство України не передбачає таку відмову органу місцевого самоврядування в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі земельної ділянки у власність як з причини направлення документації на експертизу в Головне управління Держгеокадастру у Львівській області для отримання висновку щодо дотримання вимог чинного земельного законодавства при її виготовленні, а при отриманні такого висновку повторно розглянути заяву.
Тобто, чинним законодавством передбачено, що орган місцевого самоврядування або задовольняє заяву у передачі земельної ділянки у власність або відмовляє. Прийняття рішення органу самоврядування з умовами як в даній справі не передбачено. Невідповідність технічної документації вимогам чинного законодавства України може бути підставою для прийняття відповідного рішення органу місцевого самоврядування, а не підставою для направлення технічної документації для проведення експертизи.
За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає, що Червоноградська міська рада Львівської області при прийнятті рішення від 12 січня 2016 року №49 діяла не в межах повноважень та не у спосіб передбачений законом та Конституцією України, а тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що позов в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення Червоноградської міської ради від 12 січня 2016 року №49 «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 » підлягає до задоволення.
Суд не приймає до уваги доводи касаційної скарги про те, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Червоноградської міської ради Львівської області від 12 січня 2016 року №49 у зв`язку з прийняттям нового рішення від 23 червня 2016 року № 214, яким скасовано попереднє рішення, оскільки, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції під час судового розгляду, в даному рішенні не вказано, що сковується попереднє рішення. 
Крім того, зазначені вище рішення Червоноградської міської ради Львівської області прийняті відповідно до різних заяв гр. ОСОБА_1 про затвердження технічної документації та в них зазначені різні підстави відмови у затвердженні технічної документації.
Суд критично ставиться до доводів касаційної скарги про те, що оскаржуване рішення втратило чинність внаслідок його виконання, оскільки за своєю суттю воно не містить жодних положень направлених на його виконання позивачем чи третіми особами, натомість містить підстави відмови у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), не передбачені земельним законодавством України.
З приводу доводів касаційної скарги ОСОБА_1 щодо стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до частини третьої статті 87 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції) до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать:
1) витрати на правову допомогу;
2) витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;
4) витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти до висновку про те, що послуги зі складання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, а також надання консультацій, є різновидом правової допомоги, витрати на яку включаються до складу судових витрат.
Частинами першою та третьою статті 90 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції) встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Згідно з положеннями частини першої статті 94 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття рішення судом першої інстанції) та частини якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16 та від 5 вересня 2019 року у справі №2-а/250/12.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини, які мають значення для правильного вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.
Позивач уповноважив Савку Р.І. на представництво інтересів в суді, що підтверджується довіреністю від 12 січня 2016 року. Проте, в даній довіреності не зазначено, в якій саме справі доручено представляти інтереси позивача громадянином ОСОБА_2 . Зі змісту даної довіреності неможливо ідентифікувати орган в особі Директора КП «ЧЖКС» Кукоба Ю.М . , який видав довіреність і чи має право даний директор видавати такі довіреності.
6 травня 2016 року між позивачем та ТОВ «Юридичний центр захисту прав власників» в особі директора адвоката Бордюка М. Й. укладено договір-доручення на правове обслуговування. В пункті 2 даного договору - доручення вказано, що юридична фірма приймає на себе виконання правової роботи із залученням адвокатів та юристів, які є працівниками фірми, в тому числі ОСОБА_2 .
Проте, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, в порушення статті 58 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) в матеріалах справи відсутня довіреність ТОВ «Юридичний центр захисту», якою вказане Товариство уповноважує свого працівника ОСОБА_2 для представництва інтересів позивача.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що представник ОСОБА_2 не був належним чином уповноважений для представництва інтересів позивача в справі в порядку передбаченому статтею 58 КАС України.
5 червня 2016 року позивач уклав з адвокатом Бордюком М.Й. угоду про надання правової допомоги.
При цьому, судом апеляційної інстанції було досліджено акт виконаних робіт від 6 червня 2016 року як доказ надання адвокатом Бордюком М.Й. правової допомоги позивачу в розмірі 3000 грн, проте зазначений акт судом не було прийнято до уваги, оскільки в цьому акті не зазначено відомостей щодо розрахунку затраченого часу (12 годин) та не вказано, які саме роботи (процесуальні дії) були виконанні адвокатом у цій справі.
Таким чином, із поданих позивачем документів неможливо чітко встановити ким саме надавалися правова допомога, час витрачений на виконання конкретного обсягу робіт (вчинення процесуальних дій) та перелік робіт, які були виконанні відповідно до договору надання правової допомоги.
Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн, а доводи касаційної скарги таких висновків суду не спростовують.
Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права. 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскарженому судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційних скарг їх не спростовують.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційні скарги Червоноградської міської ради Львівської області та ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову  Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 лютого 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                          Н.В. Коваленко
                                                                                          С.М. Чиркін