ПОСТАНОВА
іменем України

06 липня 2020 року 	 	справа № 937/4294/20(2-а/937/62/20)	

                              Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
                                        головуючий суддя  Суховаров А.В. 
                                                   судді  Щербак А.А., Чумак С.Ю.,     
                                                  при секретарі Троянові А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.06.2020 (суддя Урупа І.В.) в адміністративній справі за позовом Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_1 про затримання

ВСТАНОВИВ:

          Мелітопольський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області 17.06.2020 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить затримати громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_1 з метою забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Вказують що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться справа №320/5416/16-а про примусове видворення відповідача, проте останній не бажає покидати територію України, існує ризик його втечі (ас1).  

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.06.2020 в задоволенні позову відмовлено оскільки відсутні переконливі докази для обмеження свободи відповідача (ас27).

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та позовні вимоги задовольнити. Вказують, що Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області 26.08.2016 прийняв рішення у справі №320/5416/16-а: видворити громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_1 , однак відповідач ухиляється від його виконання, переховується від працівників міграційної служби та поліції (ас32).

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного: 

Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само в разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

В даній справі, приводом для звернення міграційної служби для затримання пана ОСОБА_1 є невиконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.08.2016 у справі №320/5416/16-а про його видворення (ас5).

Відповідно до частини 5 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення суду про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, а стосовно іноземців та осіб без громадянства, затриманих ним у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України, - органом охорони державного кордону. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове видворення здійснюється органом, за чиїм позовом суд прийняв рішення про примусове видворення. З метою контролю за виконанням іноземцем або особою без громадянства рішення про примусове видворення службові особи органу охорони державного кордону або центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, здійснюють супровід такого іноземця або особи без громадянства.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2 розділу IV Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012, до пунктів тимчасового перебування іноземців поміщуються іноземці, стосовно яких суд прийняв рішення про примусове видворення.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 3 розділу VІІ Інструкції, з метою забезпечення виконання постанови адміністративного суду про примусове видворення, а в окремих випадках для здійснення контролю за виконання іноземцями рішення про примусове видворення наказом відповідного підрозділу призначається супровід. Склад супроводу має забезпечити надійну охорону іноземців під час їх примусового видворення за межі України.
Відповідно до пункту 14 розділу VІІ Інструкції, в разі неможливості з об`єктивних причин примусово видворити іноземця у визначений день представники органу державної міграційної служби, органу охорони державного кордону, які супроводжували іноземця до пункту пропуску через державний кордон України, повертають такого іноземця до пункту тимчасового перебування іноземців. Про причини невиїзду та повернення іноземця до пункту тимчасового перебування іноземців орган або підрозділ, що ініціював рішення про примусове видворення, негайно повідомляє про це відповідно Державну міграційну службу, Адміністрацію Державної прикордонної служби, Службу безпеки України.
Відповідно до пункту 16 розділу VІІ Інструкції, в разі відмови іноземця від виконання постанови про примусове видворення та наявності обґрунтованих підстав вважати, що він ухилятиметься від виконання такого рішення (агресивна або неадекватна поведінка тощо), видворення такого іноземця здійснюється із залученням супроводу, який супроводжуватиме іноземця безпосередньо до країни походження або третьої країни.   

Не зважаючи на те, що рішення про примусове видворення пана ОСОБА_1 набрало законної сили ще в вересні 2016 року, суб`єкт владних повноважень не представив ніяких доказів вчинення ними дій з його виконання. Також відсутні докази переховування відповідача від працівників міграційної служби та поліції, наявності ризику його втечі, агресивної, неадекватної поведінки. Такими доказами могли бути документи з організації супроводу для видворення, рапорти службових осіб, пояснення свідків, матеріали розслідувань, справи про адміністративні правопорушення, інші документи тощо. Нічим не спростовані слова відповідача, що він тривалий час знаходився на лікуванні (ас10,11). 
Крім того, міграційна служба не пояснює чому вони самостійно не прийняли рішення про поміщення пана ОСОБА_1 в пункт тимчасового перебування іноземців за формою, передбаченою в додатку 4 до Інструкції та відповідно до норм статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, про які йдеться вище. 

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд правильно вказав, що відповідач придбав квиток та намагався 26.02.2017 вилітити до Єгипту (ас14), але в зв`язку з тим, що в паспорті наявна відмітка «видворення», його до літака не пропустили. Гроші за квиток до Єгипту не повернули. Потім він вже не зміг купити квиток щоб виїхати з України через відсутність коштів. 
Згідно листа консульства Гвінеї №170/6 від 17.06.2020, у громадянина республіки ОСОБА_1 закінчився строк дії паспорта, поновити який можливо тільки на території Гвінеї. Проте через запровадження карантину, відсутнє авіасполучення між країнами. Консульство просило звільнити пана ОСОБА_1 та запевнило в оформленні проїзних документів для повернення до Гвінеї одразу після відновлення рейсів (ас21).

          Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з урахуванням наданих сторонами доказів, відсутні об`єктивні підстави для застосування до пана ОСОБА_1 такого серйозного запобіжного заходу, яке обмежує його свободу, як затримання

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.06.2020 - без змін. 

Постанова набирає законної сили з 06.07.2020 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

   
                    Головуючий                                                                       А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак