ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем   України
           
20 серпня 2020 року  
м. Харків

справа № 638/18971/18
провадження № 22-ц/818/780/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Тичкової О.Ю., Яцини В.Б., 
за участю секретаря – Кравченко О.О.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачі -  Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей – Колект»,  державний реєстратор Малишев Віталій         Валерійович, 
треті особи -  приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна,  ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Тимошенка Дмитра Володимировича – представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей – Колект» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2019 року в складі судді Омельченко К.О.,

у с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_3 – представник ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей -Колект» ( далі – ТОВ «Кей -Колект»), державного реєстратора Малишева Віталія Валерійовича, треті особи -  приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, ОСОБА_2 , та просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 06 грудня 2018 року, індексний номер 44493344, на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_3 – представник ОСОБА_1 просила забезпечити позов шляхом заборони відчуження об`єкта нерухомості, а саме - квартири АДРЕСА_1 та заборони ОСОБА_2 вчиняти дії направлені на відчуження спірної квартири шляхом її продажу.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що після подання позову до суду ТОВ «Кей-Колект» перепродало спірну квартиру ОСОБА_2 , чим порушено її майнові права, позбавивши права власності на дану квартиру. Крім того, невжиття заходів забезпечення позову значно ускладнить виконання рішення у разі задоволення позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2019 року заяву задоволено. Накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 . Заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії, щодо відчуження спірної квартири шляхом її продажу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також відповідністю виду забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1 позовним вимогам, принципам законності, справедливості та співмірності. 

02 грудня 2019 року Тимошенко Дмитро Володимирович – представник ТОВ «Кей-Колект» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нормами ЦПК України не передбачено накладення арешту на майно третьої особи. Судовий спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відсутній. При цьому, ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, тому обмеження його у праві розпоряджатися законно набутим майном в результаті забезпечення позову ОСОБА_1 до ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» та державного реєстратора не відповідає вимогам закону. Факт невиконання ОСОБА_1 основного зобов`язання за кредитним договором не заперечується та не оскаржується.

27 січня 2020 року Чаричанська І.Ю. – представник ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просла ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не є підставами для її скасування. Крім того, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя. 

Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 22 травня 2007 року укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11157914000, відповідно до умов якого Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 20500,00 доларів США на придбання житла. 

В цей же день, з метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хащіною Н.В. за реєстровим № 1251, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 травня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хащіною Н.В. за реєстровим № 1247.

12 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу за № 1, за яким банк відступив ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за кредитом, в тому числі і за зобов`язаннями позивача за кредитним договором.

20 грудня 2018 року між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О. за реєстровим № 5321.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150  цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити  порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Види забезпечення позову передбачені статтею 150 ЦПК України.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, та дійшов обґрунтованого висновку щодо застосування заходу забезпечення позову.

Обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, не порушує право власника на користування майном, а лише обмежує право відчуження на час розгляду справи задля збереження майна у власності встановлених осіб.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2019 року є законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції наклав заходи забезпечення позову на майно, яке належить третій особі, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки позивач фактично оспорює дії державного реєстратора, внаслідок яких право власності на спірне майно на даний час належить ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 149, 150, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Тимошенка Дмитра Володимировича – представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей – Колект» залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повний текс судового рішення складено 21 серпня 2020 року. 

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.Ю.Тичкова 
                                                                                        В.Б.Яцина